Справа № 569/5190/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0001443 від 29.08.2023 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Рівненського міського суду Рівненської області перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав суду письмове клопотання про скасування арешту майна, накладеного на транспортний засіб марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 р.в., коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.10.2024, який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав подане клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив суд відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши клопотання та надані стороною захисту додаткові докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання (п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

В силу ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0001443 від 29.08.2023, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_9 від 07.11.2024 № 757/52004/24-к (1-кс-44245/24) накладено арешт на транспортний засіб марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 р.в., коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.10.2024.

Відповідно до ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу та з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 09.10.2024, власником арештованого автомобіля марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 р.в. є ОСОБА_8 . Понад рік часу арештований автомобіль перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування. Тому усі необхідні слідчі (розшукові) дії за участі вказаного транспортного засобу виконані, прийняті усі відповідні процесуальні рішення. Знаходження автомобіля під відкритим небом без належних умов зберігання внаслідок дії атмосферних опадів призводить до погіршення його технічного стану та механічних пошкоджень. Таким чином потреба у застосуванні арешту на вказане арештоване майно відпала, а подальше застосування арешту порушуватиме права ОСОБА_8 , як власника вільно володіти ним. Жодного відношення до даного кримінального провадження власник майна ОСОБА_8 не має, повідомлення про підозру не вручалося.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 квітня 2020 року у справі №676/2199/19 чітко визначено позицію про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо третіх осіб.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь іншої особи загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Відповідно до ст. 2, 28 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. по справі №352/1802/18).

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, на даній стадії кримінального провадження, об`єктивної необхідності та жодних передбачених законодавством підстав для утримання транспортного засобу, що належить ОСОБА_8 під арештом не здобуто. Арештований автомобіль належить ОСОБА_8 , який у даному кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо. Таким чином на даний час потреба у застосуванні арешту на вказаний автомобіль відпала, оскільки вказане арештоване майно органом досудового розслідування оглянуто, а подальше застосування арешту порушуватиме його права, як власника.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що в серпні 2024 року до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням продати автомобіль марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 року випуску. В цей же ча він забрав даний автомобіль для виконння ремонтних робіт, і майже цілий місяць даний автомобіль знаходився в нього. Після проведення всіх необхідних ремонтних робіт, до нього звернувся ОСОБА_8 , з проханням купити даний автомобіль. За ремонт вказаного автомобіля ОСОБА_4 передав йому відповідні грошові кошти. 24.09.2024 по договору комісії вказаний автомобіль був проданий ОСОБА_8 . Всі грошові кошти отримані від продажу даного автомобіля він передав ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що його тато вирішив придбати йому автомобіль марки «BMW X3», у свого знайомого ОСОБА_10 24.09.2024 вони оформили договір комісії, і тато передав грошові кошти за даний автомобіль останньому. А враховуючи те, що 08 жовтня у нього день народження, то тато вирішив в цей день подарувати йому даний автомобіль, переоформивши його на нього.

Відповідно до договору комісії № 6726/24/1/005061 від 24.09.2024, ТЗОВ "М.В.Л.Груп" та ОСОБА_4 уклали договір про купівлю-продаж автомобіля марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . В подальшому були складені відповідні акти технічного стану, приймання-передачі даного автомобіля.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/24/005061 від 01.10.2024 вбачається, що ТЗОВ " М.В.Л.Груп" продало автомобіль марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 - ОСОБА_8 . Даний факт підтверджується актом огляду реалізованого транспортного засобу.

Також в судовому засіданні були досліджені інші письмові докази, що підтверджують дійсність купівлі-продажу вищевказаного автомобіля 24.09.2024 ОСОБА_8 .

З урахуванням викладеного, з`ясування обставин під час розгляду клопотання про скасування арешту, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, суд приходить до переконання, про відсутність необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане арештоване майно, а тому клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_9 від 07.11.2024 № 757/52004/24-к (1-кс-44245/24) на транспортний засіб марки «BMW X3», із номером кузова № НОМЕР_1 , 2011 р.в., коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.10.2024, повернувши безоплатного його власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Суддя