Дата документу 10.01.2026Справа № 554/326/26
Провадження № 1-кс/554/1199/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2026 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000892 від 17.12.2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000892 від 17.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні КНП «МЛІЛ» ММР за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149А, за попередньою змовою та в інтересах ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання 10.12.2025 року запропонував службовій особі члену позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за сприяння військовозобов`язаному ОСОБА_6 у оформленні документів щодо встановлення непридатності останнього до військової служби, та в подальшому 09.01.2026 року надав ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за вчинення останнім дій з використанням його службового становища.

Так, згідно наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради (далі КНП «МЛІЛ» ММР) від 01.01.2025 № 11-ОД «Про внесення змін до позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 » лікаря-нарколога та лікаря-психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих КНП «МЛІЛ» ММР ОСОБА_10 включено до резервного складу вказаної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_10 будучи членом позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 являється службовою особою в розумінні ч.3 ст.18 та п.1 примітки до ст.364 КК України.

У грудні 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, у члена постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 та військовозобов`язаного ОСОБА_6 , якого відповідно до висновку ВЛК визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст.15б Розкладу хвороб, виник спільний злочинний умисел на надання неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США іншому члену ВЛК за прийняття ним рішення про непридатність до військової служби останнього за станом здоров`я.

ОСОБА_9 переведено на посаду лікаря-психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих Миргородської центральної лікарні та присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Психіатрія» відповідно до наказу виконуючого обов`язки головного лікаря вказаного закладу охорони здоров`я № 121-П від 22.06.2011.

Згідно наказу директора Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради (далі КНП «МЛІЛ» ММР) від 01.01.2025 № 11-ОД «Про внесення змін до позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 » лікаря психіатра дільничного поліклінічного відділення для дорослих КНП «МЛІЛ» ММР ОСОБА_9 включено до основного складу вказаної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позаштатна постійно діюча військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснює свою діяльність в приміщенні Адміністративного корпусу КНП «МЛІЛ» ММР за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 172.

10.12.2025 ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебував на робочому місці, звернувся до ОСОБА_10 як члена постійно діючої військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , з пропозицією надати неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за сприяння військовозобов`язаному ОСОБА_6 у оформленні документів щодо встановлення непридатності останнього до військової служби під час проходження ВЛК згідно ст. 15а Розладу хвороб.

Про вказану пропозицію ОСОБА_10 повідомив правоохоронні органи, написавши відповідну заяву до Управління СБУ в Полтавській області.

У січні 2026 року ОСОБА_6 пройшов ВЛК та 09.01.2026 в приміщенні Адміністративного корпусу КНП «МЛІЛ» ММР за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 172 отримав свідоцтво про хворобу від 09.01.2026 №2026-0106-2359-1075-0 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 визнаний непридатним до військової служби на підставі статті 15а графи ІІ Розкладу хвороб.

Цього ж дня, близько 13 год. 25 хв., ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , перебуваючи в одному з приміщень КНП «МЛІЛ» ММР за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149А, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи умисно, надали ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за прийняття останнім в прийнятті комісією вказаного рішення, після чого були затримані.

Отже, ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні КНП «МЛІЛ» ММР за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 149А, за попередньою змовою та в інтересах ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання 10.12.2025 запропонував службовій особі члену позаштатної постійно-діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за сприяння військовозобов`язаному ОСОБА_6 у оформленні документів щодо встановлення непридатності останнього до військової служби, та в подальшому 09.01.2026 надав ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США.

10.01.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, а саме у пропозиції надання неправомірної вигоди та наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею в інтересах третьої особи дій з використанням наданого службового становища за попередньою змовою групою осіб.

Посилаючись на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч.3 ст.369 КК України, існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, слідчий, з метою запобігання цим ризикам та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, просить застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.На думку слідчого, жоден із більш м`яких запобіжний заходів не зможе здійснити дієвий контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_6 , забезпечити виконання покладених на нього обов`язків та запобігти існуючим ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, вважаючи, що його необґрунтованість, а ризики поза процесуальної поведінки підозрюваного, про які йдеться мова в клопотанні, не доведеними. Адвокат вважала, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, при якому підозрюваному забороняється залишати житло, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. При цьому адвокат зазначила, що підозрюваний ОСОБА_6 протягом тривалого часу страждає на хронічні психічні та поведінкові розлади, пов`язані з уживанням психоактивних речовин, зокрема: F11.2 / F11.3 / F19.1 / F11.2 - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів та інших психоактивних речовин; документально підтверджена опіоїдна залежність із багаторічним перебігом; він перебуває на замісній підтримувальній терапії (метадон); неодноразово проходив курси стаціонарного та амбулаторного лікування в Україні та за кордоном, зокрема в Польщі; в нього зафіксовані абстинентні стани, емоційна нестабільність, депресивні прояви, агресивність у разі відсутності дозування. Тримання під вартою створює реальну загрозу життю та здоров`ю підозрюваного. Адвокат вважала, що наявні медичні документи свідчать, що різке припинення або порушення режиму замісної терапії для ОСОБА_6 створює високий ризик тяжкого абстинентного синдрому, може призвести до психотичних реакцій, суїцидальних тенденцій, агресивної або неконтрольованої поведінки, він потребує безперервного медичного контролю лікаря-нарколога та психіатра, що об`єктивно неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора.

Посилаючись на зазначені обставини, адвокат ОСОБА_5 просила застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - домашній арешт та покласти на останнього процесуальні обов`язки.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

У силу ч.1 та п.9 ч.2 ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України (ч.2 ст.177 КПК України).

Згідно із ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчим суддею встановлено, що 09.01.2026 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

10.01.2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри, слідчий суддя враховує, що чинним законодавством України не передбачено визначення поняття «обґрунтована підозра», тому слідчий суддя, враховуючи вимоги ст.ст.8, 9 КПК України, керується позиціями Європейського суду з прав людини.

Так, з точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Системний аналіз положень ст.17, ч.1 ст.42, ч.1 ст.94, ч.ч.1, 2 ст.368 КПК України свідчить про те, що на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання стосовно доведеності/не доведеності винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації її діяння відповідно до закону України про кримінальну відповідальність, позаяк вони підлягають вирішенню за результатами судового розгляду по суті обвинувального акта.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369, підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, тими, які досліджені слідчим суддею, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від 12.12.2025; рапортом співробітників СБУ про вчинення кримінального правопорушення від 16.12.2025; протоколами допиту свідка ОСОБА_10 від 18.12.2025, 09.01.2026; протоколом оглядом грошових коштів, які видав ОСОБА_10 від 09.01.2026; протоколом обшуку, проведеного в автомобілі належному ОСОБА_6 від 09.01.2026; протоколом обшуку, який проведено в кабінеті № 309 за місцем діяльності ОСОБА_9 в КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Гоголя, 149А, від 09.01.2026; протоколами затримання в порядку статті 208 КПК України, складеними відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 09.01.2026; повідомленнями про підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 10.01.2026; свідоцтвом про хворобу від 09.01.2026 № 2026-0106-2359-1075-0, яке видане на ім`я ОСОБА_6 , а також матеріалами проведених НСРД.

Оцінивши відомості, які містяться в зазначених доказах, враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно із матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, міг вчинити інкриміноване йому кримінальні правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину, а також правильність кваліфікації його діянь органом досудового розслідування.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, правильність кримінально-правової кваліфікації таких та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Оцінюючи доводи сторони обвинувачення на предмет обґрунтованості ризиків, слідчий суддя звертає увагу на те, що той чи інший ризик слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним спроб протидії кримінальному провадженню у формах, що виражені в ч.1 ст.177 КПК України. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками і, зокрема суворістю передбаченого покарання. Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.369 КК України, є тяжким злочином, у випадку доведеності вини та постановленні у кримінальному провадженні обвинувального вироку ОСОБА_6 може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (пункт 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Прокурором доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом благань, підкупу або погроз, внаслідок чого останній може змінити свої показання або відмовитися від давання показань.

Під час оцінки ризику незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні слідчий суддя виходить з того, що показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч.2 ст.84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні; встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст.ст.23, 224 КПК України). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом знищення інформації та речових доказів, які мають важливе значення для кримінального провадження, а також невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків чи рішень.

Також в контексті оцінки ризиків, слідчий суддя враховує ту обставину, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.369 КК України, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 відповідно до примітки до статті 45 КК України є тяжким корупційним, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України) чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом (ст.69 КК України), заборонено законом.

За таких обставин зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на думку слідчого судді, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду клопотання та не були спростовані стороною захисту.

Метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Вирішуючи заявлене клопотання слідчий суддя у відповідності до ч.1 ст.178 КПК України також враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у його скоєнні, характеристику особи підозрюваного, який має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, вік та стан його здоров`я, зокрема те, що підозрюваний страждає на хронічні психічні та поведінкові розлади, пов`язані з уживанням психоактивних речовин, його репутацію, майновий стан, а також те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 притягується вперше.

Оцінивши наведені обставини у своїй сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним запобіганню встановленим ризикам. Водночас, застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у світлі конкретних обставин не зможе знівелювати існуючі ризики, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зокрема, особисте зобов`язання не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки цей запобіжний захід вимагає наявності особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання ним процесуальних обов`язків, проте в даному випадку, враховуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, наявні вищезазначені ризики, вимагається постійний контроль за поведінкою підозрюваного, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; особиста порука - не можливо застосувати, оскільки жодна особа не звернулась до органу досудового розслідування з метою поручитись за підозрюваного та такого прохання від нього самого не надходило; домашній арешт - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вищевказаним ризикам.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Відтак, установлені у кримінальному провадженні факти та обставини вказують на наявність визначених законодавцем правових підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому слідчий суддя враховує, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч.3 ст.183 КПК України).

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях стверджує, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22.05.2018, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, заява № 12050/04, § 78).

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. З іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого безальтернативного ув`язнення підозрюваного.

На підставі викладеного, враховуючи характеристику особи підозрюваного, його сімейний, соціальний, майновий стан, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, його специфіку та роль підозрюваного у його скоєнні, слідчий суддя вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (із розрахунку 3328 грн), вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, та в той же час відповідає вимогам ст.ст.178, 182, 183 КПК України і не є завідомо непомірним для підозрюваного.

При цьому в разі внесення застави слід покласти на підозрюваного такі обов?язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з міста Миргород Полтавської області, без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_10 та іншим підозрюваним ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти). для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 182, 194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч.1 ст.197 КПК України, строком на 60 днів, який обчислювати з 17 год. 25 хв. 09 січня 2026 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 09 березня 2026 року, 17 год. 25 хв.

Визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 грн, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26304855, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0015950, призначення платежу - застава, прізвище, ім?я, по-батькові особи, за кого вноситься застава, сума застави, дата внесення застави, № ухвали суду та назва суду.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов?язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; не відлучатись з міста Миргород Полтавської області, без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_10 та іншим підозрюваним ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти). для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз?яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув?язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув?язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, підозрюваний зобов?язаний виконувати покладені на нього обов?язки, пов?язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 13 січня 2026 року о 16 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1