Справа № 953/71/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ ХРУП №1 ГУПН в Харківській області по кримінальному провадженню №0001818 від 19.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, -

встановив:

08.01.2026р. до суду ОСОБА_3 подана скарга на постанову ст.слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0001818 від 19.12.2025.

ОСОБА_3 подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Ст.слідчий СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, заперечень не надав, повідомлявся належним чином.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні старшого слідчого СВ Харківського РУП № 1 ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України перебуває кримінальне провадження за №0001818 від 19.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України .

05 січня 2026 року старшим слідчим СВ Харківського РУП № 1 ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001818 від 19.12.2025.

Відповідно до положень ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

За ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що злочин, передбачений ч.1 ст. 382 КК України віднесений до кримінальних правопорушень проти правосуддя. Об`єктом злочину є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень. Склад злочину передбачений ст. 382 КК України є формальним складом злочину, що не містять у собі як обов`язкову ознаку суспільне небезпечні наслідки. Наслідком невиконання рішення суду, яке набрало законної сили є саме невиконання рішення суду, а не спричинення матеріальної шкоди, внаслідок такого невиконання, заявникові у кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (частини друга статті 55 КПК України).

Згідно з частиною третьою статті 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Нормами частини п`ятої статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Фактично, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК, неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Диспозиція ч.1 ст. 382 КК України передбачає умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

З наданих документів вбачається, що кримінальне провадження стосується невиконання рішення суду від 09.06.2025р. по адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради , щодо не взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, яке викладено в листі від 02.12.2024 року № Г-1-18766/0/1-24.08-31 - 13710/0/129-24.

Зобов`язано Департамент житлово-комунального господарства Харківської міської ради повторно розглянути заяву позивача від 22.11.2024 про взяття на квартирний облік його і членів його сім`ї та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Рішення набуло законної сили на його виконання виданий виконавчий лист.

Отже не виконання рішення суду, стосується ОСОБА_3 , як стягувача.

Слідчий суддя зазначає, що постанова слідчого в кожному випадку має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати вимогам кримінального процесуального закону, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Проте, оскаржувана постанова слідчого не є вмотивованою, вона не відповідає положенням ст.ст. 55, 220 КПК України, підстава вказана в оскаржуваній постанові є формальною для відмови у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення скарги в частині скасування постанови ст.слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0001818 від 19.12.2025.

Відповідно до статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За змістом ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Вирішення питань щодо визгнання ОСОБА_3 потерпілим належить до дискреційних повноважень слідчого , та не віднесено до компетенції слідчого судді.

Виходячи з наведених норм законодавства України та беручи до уваги дискреційні повноваження слідчого у кримінальному провадженні, слідчий суддя не вбачає правових підстав для задоволення поданої скарги, в частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001818 від 19.12.2025.

Керуючись статтями 55, 110, 220, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову ст.слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026р. про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0001818 від 19.12.2025.

В іншій частині, в задоволені скарги відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1