УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

справа № 280/9754/25

провадження № 51-84 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційні скарги з доповненнями (додаток) до однієї з них ОСОБА_4 ,

установила:

Як убачається зі змісту скарг та доданих до них документів, суддя Запорізького окружного адміністративного суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі № 280/9754/25, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ухвалою від 10 листопада 2025 року залишив подану ОСОБА_4 позовну заяву без руху.

Таку ухвалу ОСОБА_4 оскаржив до Запорізького апеляційного суду, який листом від 18 листопада 2025 року скерував апеляційну скаргу ОСОБА_4 за належністю до Третього апеляційного адміністративного суду. Цей адміністративний суд 27 листопада 2025 року, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 299 КАС, відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Не погодившись із рішеннями судів апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить визнати дії суддів протиправними, притягнути суддів до кримінальної відповідальності та відшкодувати збитки.

Перевіривши подані касаційні скарги з доповненнями та копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.

В Україні визнається і діє принцип правовладдя. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Відповідно до Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції в установленому процесуальним законом порядку (п. 1 ч. 2 ст. 36). Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись принципом верховенства права (ст. 48). Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 14).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону № 1402-VIII). Водночас у ст. 18 цього Закону визначено спеціалізацію судів щодо розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа № 522/1021/16-ц) система судів загальної юрисдикції є розгалуженою; судова юрисдикція - це інститут права, котрий покликаний розмежувати компетенцію різних ланок судової системи та різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законіна вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, що кримінальне провадження включає в себе досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 1 КПК).

Провадження в суді касаційної інстанції здійснюється за правилами гл. 32 вказаного Кодексу. У цій главі міститься норма процесуального права (ст. 424 КПК), котрою визначено перелік судових рішень, що належать до предмета перевірки за касаційною процедурою. Натомість ухвала, постановлена в адміністративній справі, до згаданого переліку не входить. Тому Касаційний кримінальний суд не наділений повноваженнями її ревізувати.

Отже, виходячи з наведених положень Конституції України та статей Кодексу лист Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року так само як і ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року не можуть бути предметом перевірки Касаційного кримінального суду.

Що стосується вимог скаржника, то їх вирішення не належить до компетенції Касаційного кримінального суду, адже цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку глави 32 КПК. Однак про таку юридичну ситуацію у зверненнях ОСОБА_4 не йдеться, а висунуті вимоги про визнання дій суддів протизаконними, притягнення суддів до кримінальної відповідальності й відшкодування збитків, перебувають поза зв`язком із касаційною процедурою, регламентованою кримінальним процесуальним законодавством.

Тому згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті провадження за касаційними скаргами з доповненнями (додаток) до однієї з них ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами з доповненнями (додаток) до однієї з них ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3