Провадження по справі № 1-кп/367/1078/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000820 від 14.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

02.03.2009 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі,

05.06.2018 вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України, та діє на даний час.

У період дії воєнного стану, 13.09.2025, приблизно о 19 годині 30 хвилин (точний час не встановлено), у ОСОБА_4 , який правомірно перебував поблизу вулиці Рекунова, 11а, у смт Гостомель Бучанського району Київської області, виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна велосипеда марки «HAMMER FAT-26» чорно-зеленого кольору.

Одразу після цього, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, маючи вільний доступ, таємно викрав велосипед марки «HAMMER FAT-26» чорно-зеленого кольору, який знаходився за адресою: вул. Рекунова, буд. 11а, смт Гостомель Бучанського району Київської області.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5500 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину, підтвердив вищевикладені обставини кримінального правопорушення, та надав пояснення, що точної дати та часу не пам`ятає, оскільки був випивши, направлявся по вулиці Рекунова у смт Гостомель та побачив велосипед. Оскільки був напідпитку вирішив взяти велосипед та доїхати на ньому додому. З якою метою він це зробив чітко пояснити не зміг, зазначивши лише, що перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Коли їхав на велосипеді його зупинили працівники поліції, згодом підійшла потерпіла та забрала велосипед. Також повідомив, що дуже розкаюється у вчиненому, готовий понести покарання.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 надала суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, просить обвинуваченого не карати, матеріальні збитки їй відшкодовані в повному обсязі, претензій до обвинуваченого не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, останній є раніше судимим, у тому числі за вчинення корисливого злочину, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, разом із тим він є одруженим, має постійне місце реєстрації та проживання, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є ВІЛ-інфікованим.

За обвинувальним актом розмір завданої матеріальної шкоди складає 5500 гривень, матеріальна шкода повністю потерпілій відшкодована шляхом повернення викраденого майна. Вирішуючи питання щодо призначення покарання судом також враховується позиція потерпілої, яка жодних претензій до обвинуваченого не має, просить суд його не карати.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, оскільки обвинувачений у судовому засіданні визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлені.

Враховуючи вказані вище обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_4 слід призначити основне покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

У той же час, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції інкримінованої йому статті Кримінального кодексу із застосуванням ст. 75-76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке покарання також буде достатнім, справедливим та необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. 12, 50, 65-67, 75-76, 185 КК України, ст. 100, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Ірпінський міський суд Київської області, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді

Суддя ОСОБА_1