ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/561/26 Справа № 182/1465/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Кривий Ріг

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представників

потерпілих адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000691 відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, який має середньо-спеціальну освіту, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі та зараховано в строк покарання ОСОБА_12 строк перебування під вартою в період часу з 16.09.2020 року по 03.02.2021 року, а саме - 141 день.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, який має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі та зараховано в строк покарання ОСОБА_13 строк перебування під вартою в період часу з 16.09.2020 року по 06.11.2020 року, з 30.11.2020 року по 03.02.2021 ркоу, а саме - 118 днів.

Згідно до вироку суду, 14.09.2020 року приблизно о 04.35 годині обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , перебуваючи в автомобілі марки «Шевроле Авео» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , прибули на вулицю Мистецьку у м. Нікополі Дніпропетровської області.

В цей час ОСОБА_17 , керуюючи автомобілем ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , біля будинку № 25 А по вул. Мистецькій у м Нікополі Дніпропетровської області, здійснив лобове зіткнення з автомобілем «Шевроле Авео» НОМЕР_1 , в якому перебували обвинувачені.

В цей же час ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на автомобілях «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_3 та «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_4 , заблокували проїзд автомобілю обвинувачених позаду нього, та з вище вказаних автомобілів вийшло не менше десяти осіб, серед яких перебували ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Після цього у обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, маючи на меті продемонструвати грубу силу, виник єдиний злочинний намір на умисне вбивство двох осіб, з хуліганських мотивів, тобто на протиправне позбавлення життя ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , за попередньою змовою групою осіб.

В цей час обвинувачений ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_21 та бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, приблизно о 04.36 годині 14.09.2020 року, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 у вище вказаному місці, взяв невстановлений на теперішній час в ході досудового розслідування пістолет калібром 9x18 мм., який мав при собі, в якості знаряддя вбивства, та здійснив не менше одного пострілу в бік ОСОБА_21 , який розташовувався в цей час біля правої пасажирської двері автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого наскрізного вогнепального кульового поранення правого плеча і грудної клітини, яке розпочинається вхідною вогнепальною раною на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині, розповсюджується рановим каналом, який прямує майже в горизонтальній площині справа наліво (при анатомічно вірному розташуванні правої верхньої кінцівки) з пошкодженням по ходу м`яких тканин плеча, закінчується стосовно плеча вихідною вогнепальною раною на внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, подовжується вхідною вогнепальною раною на правій бічній поверхні грудної клітини по середньо-пахвовій лінії в проекції 7-го міжребер`я, розповсюджується через грудну клітину справа наліво дещо зверху вниз, з ушкодженням по ходу шкіри, підшкірно-жирової клітковини, міжреберного м`язу в 7-му міжребер`ї праворуч, правої легені, серця (нижньої та задньої стінок лівого шлуночка), лівої легені, міжреберного м`язу в 8-му міжребер`ї ліворуч, і закінчується вихідною вогнепальною раною на лівій бічній поверхні грудної клітини по середньо-пахвовій лінії, яке супроводжувалося витіканням та накопиченням крові в плевральних порожнинах (двобічний гемоторакс), і ускладнилося розвитком гострої крововтрати.

Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого наскрізного вогнепального кульового поранення правого плеча і грудної клітини за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Після чого обвинувачений ОСОБА_13 , продовжуючи єдиний із ОСОБА_12 злочинний умисел на умисне вбивство двох осіб, з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, передав ОСОБА_12 невстановлений на теперішній час пістолет калібром 9x18 мм.

В свою чергу обвинувачений ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_17 та бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, демонструючи грубу силу, перебуваючи за кермом автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , приблизно о 04 год. 37 хв., взяв невстановлений на теперішній час пістолет калібром 9x18 мм. в якості знаряддя вбивства та здійснив не менше одного пострілу в бік ОСОБА_17 , який в цей час перебував навпроти водійської двері автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з НОМЕР_1 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого вогнепального кульового поранення шиї, яке розпочинається вхідною вогнепальною раною на передній поверхні шиї дещо ліворуч, розповсюджується рановим каналом, який прямує зверху вниз ззовні досередини дещо зліва направо, з ушкодженням по ходу шкіри, м`язів шиї, хрящів гортані ліворуч, правої бічної стінки трахеї праворуч, правої підключичної вени, м`язів грудної клітини праворуч, яке ускладнилося розвитком шоку.

Виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого сліпого вогнепального кульового поранення шиї за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

В цей час, невстановлені в ході досудового розслідування особи, розуміючи що їх життю та здоров`ю загрожує реальна небезпека, з метою припинення протиправних дій із боку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , застосовували сльозоточивий газ та будівельні молотки, якими намагались пошкодити автомобіль Шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 та припинити протиправні дії останніх, після чого покинули місце події.

В свою чергу обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , переконавшись, що в місці події не має більше сторонніх осіб, на автомобілі шевроле Авео д.н.з. НОМЕР_1 із місця злочину зникли.

Таким чином ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з хуліганських мотивів, а саме за п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

На вказаний вирок суду потерпілим ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 рокузмінити та призначити обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді довічного позбавлення волі кожному, а також стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на його користь грошові кошти в сумі 5 000 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що обвинувачені провину не визнали, не покаялись у скоєному, а навпаки, намагались уникнути відповідальності за скоєне. Вважає, що суд І інстанції не врахував характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь вини обвинувачених, а також вимоги розумності, справедливості та частково задовольнив позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх апеляційних скаргах просять вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 рокузмінити та призначити обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді довічного позбавлення волі кожному. Доводи апеляційних скарг ОСОБА_10 та ОСОБА_11 аналогічні доводам апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 .

Прокурор ОСОБА_14 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року змінити в частині призначеного покарання, на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк тримання їх під домашнім арештом, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі. Зазначає, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з 03.02.2021 року до 21.06.2021 року перебували під цілодобовим домашнім арештом, а тому, на думку прокурора, суд І інстанції помилково не зарахував у строк покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк тримання їх під домашнім арештом.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , повернуто апелянтам, у зв`язку з тим, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків: 10 днів з дня отримання копії ухвали, проте станом на 14 січня 2026 року, тобто на 36 день, з дня отримання копії ухвали обвинуваченими, про залишення їхніх апеляційних скарг без руху, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не усунули недоліки апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали доводи свої апеляційних скарг та не заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, думку обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційних скарг потерпілих та не заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушеннях ніким не оскаржується, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_12 призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, вчинений з мотивів явної неповаги до суспільства, посягнув на життя людини, що є найвищою соціальною цінністю,конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину не визнав, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_13 призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, вчинений з мотивів явної неповаги до суспільства, посягнув на життя людини, що є найвищою соціальною цінністю,конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину не визнав, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Доводи апеляційних скарг потерпілих, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 провину не визнали, не покаялись у скоєному, а навпаки, намагались уникнути відповідальності за скоєне, не є безумовним обов`язком суду для зміни міри покарання.

Крім того, колегія суддів враховує обставини справи, а саме віктивну поведінку потерпілих, пов`язану з активними діями, із застосуванням зброї, будівельних молотів, газових балонів «Терен», під час конфлікту з обвинуваченими, в результаті яких, обвинувачені отримали поранення, а також було пошкоджено їх майно, автомобіль.

З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі та погоджується з висновками суду І інстанції про необхідність призначення обвинуваченим за інкриміновані їм дії покарання у виді максимального строку - 15 років позбавлення волі кожному.

На думку колегії суддів, суд обґрунтовано мотивував у вироку, що немає підстав для призначення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи їх стан здоров`я та вік, що це буде відповідати меті покарання та загальним засадам його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к).

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання, у виді 15 років позбавлення волі, є саме таким.

За таких обставин, апеляційні скарги потерпілих про призначення обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі, не підлягають задоволенню.

Стосовно рішення суду І інстанції в частині цивільного позову, а саме щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.

На думку колегії суддів, вказані норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму ВС України судом дотримані не у повному обсязі.

Так, суд І інстанції не врахував характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь вини обвинувачених, а також вимоги розумності, справедливості та частково задовольнив позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

На засадах розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого ОСОБА_9 ,у зв`язку з втратою сина, істотність вимушених змін у його житті, колегія суддів вважає, що стягнутий розмір грошової компенсації є недостатнім, а тому, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір стягнення у рахунок моральної шкоди до 1 000 000 (одного мільйону) гривень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з 03.02.2021 року до 21.06.2021 року перебували під цілодобовим домашнім арештом, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 рокузмінити в частині призначеного покарання та на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк тримання їх під цілодобовим домашнім арештом в період часу з 03.02.2021 року до 21.06.2021 року, а саме 139 днів, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 рокувідносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змінити в частині призначеного покарання та в частині стягнення моральної шкоди.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строк тримання їх під цілодобовим домашнім арештом в період часу з 03.02.2021 року до 21.06.2021 року, а саме 139 (сто тридцять дев`ять) днів, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: