ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2008/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання рішень
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05.06.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 , 1986 року народження, вимог Закону України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення його від призначеного покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, за ч.2 ст.185 КК України.

Такого висновку суд дійшов, виходячи з того, що відповідно до вироку від 13.12.2019, засудженому ОСОБА_7 призначене покарання за ст.185 ч.2 КК України, - у виді 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1рік. На момент набуття чинності Законом України № 3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», дворічний строк сплив, а тому, суд вважав, що покарання виконане і немає підстав для звільнення від нього засудженого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та звільнити його частково за ч.2 ст.185 КК України від покарання, призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019 та залишити основний строк позбавлення волі за ст.308 ч.2 та ст.309 ч.1 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги засуджений обґрунтовував тим, що він засуджений Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.308, ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. На даний час, тобто, на 17.06.2025 року, він відбув покарання 5 років 3 місяці, призначене за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, за ч.2 ст.308, ч.1 ст.309 КК України і йому не зрозуміло, яким чином він відбував приєднану частину покарання за ст.71 КК України, а саме 9 місяців за крадіжку ч.2 ст.185 КК України, коли в цей час в законі України №3886 від 18.07.2024 року, зазначено, що засуджений за дрібні крадіжки, сума завданої шкоди за вчинення якого, не перевищує двох неоподаткованих мінімумів громадян для працездатних осіб, звільняється від кримінальної відповідальності, а сума викраденого ним майна, складає 1500 грн.

Тому, просить скасувати ухвалу та звільнити його частково від покарання за ч.2 ст.185 КК України і залишити основний строк, призначений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.308, ч.1 ст.309 КК України, у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її та звільнити його від призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, за ч.2 ст.185 КК України, покарання, а саме невідбутої частини, оскільки відповідно до Закону України № 3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», сума викраденого складала 1500 грн.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її задовольнити, та звільнити засудженого від призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, за ч.2 ст.185 КК України, покарання, відповідно до Закону України № 3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» .

Представник ДУ «Темнівська ВК №100», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів даної справи, вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, затверджено угоду від 10 вересня 2019 року про примирення, укладену між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 та визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з призначенням узгодженого сторонами покарання, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік та покладенням, відповідно до вимог ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В період іспитового строку, 18 березня 2020 року, ОСОБА_7 знов вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст.308 ч.2, ст.309 ч.1 КК України, за які його було засуджено вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року, до покарання:

- за ч. 2 ст. 308 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду від 13.12.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Вказаний вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року було оскаржено ОСОБА_7 , його захисником та прокурором.

За наслідком розгляду, Полтавським апеляційним судом, ухвалою від 25 травня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

22.05.2025 до Харківського районного суду Харківської області надійшло подання ДУ «Темнівська втравна колонія ( №100)» про вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання, вартість завданої шкоди за вчинення якого, не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 статті 185 КК України 12.08.2019 року, на суму 1500,00 грн., що складає менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

За наслідком розгляду вказаного подання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 , 1986 року народження, вимог Закону України №3886- ІХ від 18.07.2024 року мотивуючи тим, що на момент набуття чинності вказаного Закону України № 3886- ІХ від 18.07.2024 року, дворічний строк, призначеного ОСОБА_7 за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, за ч.2 ст.185 КК України, покарання, сплив, а тому, суд вважав, що покарання виконане і немає підстав для звільнення від нього засудженого.

Колегія суддів, з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати для кваліфікації дій особи, як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП, не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п.5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 10 2024 у справі №278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд.ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України.

Зі змісту вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 12.08.2019 року. Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 1500 грн.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., а 50 відсотків від його розміру - становили 960,5 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 1921 грн (960,5*2 = 1921).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 1500 грн.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 1500 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1921 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

З огляду на викладене, відповідно до ч.2 ст.74 КК України, апеляційний суд вважає за можливе звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, за ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, оскільки розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки, не перевищував двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2019 році, тобто, 1921 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, з постановленням нової ухвали про задоволення подання ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» та звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019 покарання, у виді 2 років позбавлення волі, на підставі вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року, внаслідок чого, вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року, в частині призначення ОСОБА_7 покарання за приписами ст.71 КК України, підлягає зміні, з виключенням з резолютивної частини вказаного вироку посилання на застосування ст.71 КК України.

Керуючись ч.6ст.9,ст.7,392,393,404,405, п.4 ч.1 ст.407,418,419,423,424-426,537,539 КПК України, ч.2 ст.74 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого, - задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05.06.2025 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019, у зв`язку із усуненням караності діяння, - скасувати та постановити нову ухвалу.

Подання начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100), задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2019 покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, на підставі вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року, в частині призначення покарання за ст.71 КК України, змінити та виключити з резолютивної частини вказаного вироку посилання на застосування ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч. 2 ст. 308 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст. 72 КК України, вважати ОСОБА_7 таким, якому призначене остаточне покарання, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3