УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 2609/23854/12

провадження № 51-1166км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (надалі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 222 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади на строк 02 роки; за ч. 3 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 03 роки і на підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК звільнено ОСОБА_6 від покарання за вказаними статтями у зв`язку із закінченням строків давності.

Цим же вироком, ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку 03 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 указаного Кодексу.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 30 жовтня 2014 року залишив без змін вирок місцевого суду.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд.

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 222 КК (в ред. Закону № 270-VI) до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 роки із забороною займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на строк один рік; за ч. 3 ст. 358 КК (в ред. Закону № 2341-III) до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн; за ч. 3 ст. 190 КК (в ред. Закону № 270-VI) до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_6 звільнено від покарань, призначених за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження щодо цивільного позову ПАТ «Жашківське автотранспортне підприємство 17141» до ОСОБА_6 - закрито у зв`язку із відмовою позивача від цивільного позову.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

За обставин детально наведених у вироці, 20 березня 2008 року, в денний час генеральний директор ВАТ "Жашківське АТП 17141" ОСОБА_6 , перебуваючи у відділенні № 27 ВАТ "Універсал Банк" по вул. Борщагівській, 117/125 в м. Києві, з метою отримання кредиту надав серед інших документів необхідних для видачі кредиту завідомо неправдиву інформацію, а саме підроблений протокол № 7 засідання Наглядової Ради ВАТ "Жашківське АТП 17141" від 20 грудня 2007 року, згідно з яким Наглядова Рада Товариства одностайно прийняла рішення про укладання договору про надання кредитних послуг з ВАТ "Універсал Банк" в якому були зазначені відповідні умови та повноваження ОСОБА_6 .

На підставі наданого протоколу та інших документів, 20 березня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та ВАТ "Жашківське АТП 17141" був укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2990, згідно з яким Банк надав ВАТ "Жашківське АТП 17141" кредитні послуги в рамках ліміту, що дорівнює 240 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2008 року становило (100 доларів - 505.00 гривень), на загальну суму 1 212 000 гривень, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Додатковою угодою № BL2920/KL-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг від 20 березня 2008 року № BL2920 ВАТ "Універсал Банк" встановив ліміт позичальнику ВАТ "Жашківське АТП 17141" на поточні потреби в сумі 150 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2008 року становило (100 доларів - 505.00 гривень), на загальну суму 757 500 гривень, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Продовжуючи свою діяльність направлену на надання завідомо неправдивої інформації Банку з метою отримання кредиту, 21 квітня 2008 року, в денний час, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному відділені банку, надав серед інших документів необхідних для видачі кредиту завідомо неправдиву інформацію, а саме підроблений протокол № 8 засідання Наглядової Ради ВАТ "Жашківське АТП 17141" від 21 березня 2008 року, згідно з яким Наглядова Рада Товариства одностайно прийняла рішення про укладання договору про надання кредитних послуг з ВАТ "Універсал Банк" в якому були зазначені відповідні умови та повноваження ОСОБА_6 .

На підставі наданого протоколу та інших документів, 08 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та ВАТ "Жашківське АТП 17141" була укладена додаткова угода № BL3182/2920/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг від 20 березня 2008 року № BL2920, згідно з якою ВАТ "Універсал Банк" надав позичальнику ВАТ "Жашківське АТП 17141" кредит на поточні потреби в сумі 90 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 08 квітня 2008 року становила (100 доларів США становить 505.00 гривень), на загальну суму 454 500 гривень, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Також, 01 липня 2008 року, в денний час ОСОБА_6 , перебуваючи у тому ж відділені банку, з метою отримання кредиту надав серед інших документів необхідних для видачі кредиту завідомо неправдиву інформацію, а саме підроблену анкету-заявку на кредит для малого бізнесу від імені ОСОБА_7 та підроблений протокол № 11 засідання Наглядової Ради ВАТ "Жашківське АТП 17141" від 19 червня 2008 року, згідно з якими Наглядова Рада Товариства одностайно прийняла рішення про укладання договору про надання кредитних послуг з ВАТ "Універсал Банк" в якому були зазначені відповідні умови та повноваження ОСОБА_6 .

У тому числі на підставі наданого протоколу, 01 липня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та ВАТ "Жашківське АТП 17141" був укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4186, згідно з яким Банк надав ВАТ "Жашківське АТП 17141" кредитні послуги в рамках ліміту, що дорівнює 117 560 доларів США.

Додатковою угодою від 01 липня 2008 року № BL4186/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL4186, ВАТ "Універсал Банк" надав позичальнику ВАТ "Жашківське АТП 17141" кредит на поточні потреби в сумі 570 000 гривень, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. У результаті наведених вище дій, кошти в сумах 90 000 доларів США, 150 000 доларів США і 570 000 гривень були перераховані ВАТ "Універсал Банк" на рахунок ВАТ "Жашківське АТП 17141".

Ураховуючи, що жодних рішень щодо отримання кредитів Наглядовою радою ВАТ «Жашківське АТП 17141» не приймалося, незаконними діями ОСОБА_6 , які виразилися у наданні завідомо неправдивої інформації Банку з метою отримання кредиту з використанням завідомо підроблених документів ВАТ «Універсал Банк» було завдано великої матеріальної шкоди.

Крім того, 01 липня 2008 року невстановлена слідством особа, перебуваючи у відділенні ВАТ "Універсал-банк" по вул. Борщагівській, 117/125 в м. Києві, підробила підпис від імені ОСОБА_8 в документах, наданих для отримання кредиту, а саме, в протоколі № 11 засідання наглядової ради ВАТ "Жашківське АТП 17141" та договорах поруки, анкеті-заявника на кредит для малого бізнесу.

У цей же день у ВАТ "Універсал Банк" директором ВАТ "Жашківське АТП 17141" ОСОБА_6 , зловживаючи довірою начальника відділення «Універсал Банк» ОСОБА_9 , на підставі використання завідомо підроблених документів (протоколу №11 засідання наглядової ради ВАТ "Жашківське АТП 17141" та анкети-заявці на отримання кредиту від імені ОСОБА_8 від 01 липня 2008 року), уклав генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4186 та додаткову угоду № BL4186/К-1 до генерального договору про надання кредитних коштів, в результаті чого ВАТ "Жашківське АТП 17141" отримало кредитні кошти в сумі 570 000 гривень для поточних потреб.

Отримані кредитні кошти в сумі 570 000 гривень від ВАТ "Універсал-банк", ОСОБА_6 на підставі платіжного доручення від 01 липня 2008 року № 31, з метою придбання автобусів згідно з договором № 34 від 17 червня 2008 року, були перераховані на розрахунковий рахунок ПП "Рапіо", власником якого він є.

04 липня 2008 року грошові кошти в сумі 255 200 гривень ПП "Рапіо" на підставі договору від 26 червня 2008 року № 210-АТД-Ч-Б/08 були перераховані на розрахунковий рахунок ЗАТ "Бориспільський автозавод" в якості оплати за автобус.

При цьому, всупереч умов договору від 26 червня 2008 року № 210-АТД-Ч-Б/08, ПП "Рапіо" грошові кошти призначені на купівлю автобусів 02 липня 2008 року в сумі 45 000 гривень були перераховані на розрахунковий рахунок ВАТ "Жашківське АТП 17141" відкритий у ПАТ "АБ Синтез" та 03 липня 2008 року в сумі 44 000 гривень були перераховані розрахунковий рахунок ВАТ " Жашківське АТП 17141" відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк" в м. Черкаси, з призначенням платежів надання фінансової допомоги згідно з договорами від 02 липня 2008 року № 1 та від 03 липня 2008 року № 3.

Надалі, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на шахрайське заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, діючи з корисливих спонукань та з метою власного збагачення, 02 липня 2008 року, в денний час, перебуваючи в приміщенні ПАТ "АБ Синтез" на вул. Хрещатик, 32-А в м. Києві, на підставі договору від 02 липня 2008 року № 1 отримав в касі Банку грошові кошти в сумі 45000 гривень, якими заволодів та використав їх на власні потреби.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_6 03 липня 2008 року, в денний час, перебуваючи в приміщенні ПАТ КБ "Приватбанк" в м. Черкаси, маючи умисел, направлений на шахрайське заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань та з метою власного збагачення, отримав грошові кошти в сумі 44 000 гривень, якими заволодів та використав їх на власні потреби.

У результаті вказаних дій ОСОБА_10 , зловживаючи довірою, заволодів майном, яке належить ВАТ "Жашківське АТП 17141", а саме грошовими коштами на загальну суму 89 000 гривень, яка в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є великим розміром.

Київський апеляційний суд ухвалою від 08 жовтня 2024 року апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок районного суду - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі засуджений уважає необґрунтованими рішення судів першої та апеляційної інстанцій та просить їх скасувати і призначити новий судовий розгляд.

Обґрунтовуючи доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначає, що суди попередніх інстанцій не виконали вказівок, зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2015 року і усупереч ним, не провели повний і всебічний розгляд кримінальної справи, оскільки не навели чітке та конкретне формулювання обвинувачення за кожною статтею, яка йому інкримінується.

Стверджує, що місцевий суд, з урахуванням приписів ст. 257 Кримінально-процесуального кодексу України (надалі - КПК 1960 року), не вжив достатніх заходів з метою забезпечення явки свідків в судове засідання, у зв`язку з чим було порушено право на безпосередній допит свідків.

Не погоджується з оцінкою доказів, покладених в основу обвинувачення, оскільки на переконання засудженого, зібрані у ході досудового розслідування докази, не вказують на його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зокрема, зауважує, що суди не мотивували, яким чином проведені почеркознавчі експертизи підтверджують пред`явлене йому обвинувачення.

Звертає увагу на відсутності в матеріалах кримінальної справи протоколу судового засідання від 01 лютого 2021 року, чим, на його думку, порушено вимоги ст. 88 КПК 1960 року.

Уважає, що недотримання вимог КПК 1960 року призвело до порушення його права на належний захист, подання доказів, які сприяють повному, всебічному та об`єктивному розгляду справи.

У свою чергу, апеляційний суд належним чином не проаналізував порушення, допущені місцевим судом, не навів належних обґрунтувань та мотивів, з яких виходив, залишаючи вирок без зміни, що по суті вказує на формальний розгляд апеляційної скарги.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні суду касаційної інстанції захисник ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу засудженого та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_4 заперечила проти задоволення касаційної скарги, просила у порядку ч.1 ст. 395 КПК 1960 року змінити судові рішення в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 222 КК.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Отже, касаційний суд не перевіряє вироку місцевого суду та рішення апеляційного суду щодо неповноти та однобічності досудового і судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, незгода засудженого з оцінкою доказів, наданою судами попередніх інстанцій, у тому числі з висновками проведених у ході досудового розслідування експертиз, виходить за межі предмету касаційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.

Як убачається з оскаржуваного вироку, з дотриманням указаних вимог кримінально-процесуального закону, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 за конкретними злочинами та мотивував свої висновки щодо кваліфікації його дій.

Мотивуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 районний суд покликався на фактичні дані за якими встановив обставини, передбачені ч. 1 ст. 64 КПК 1960 року, а саме: показання засудженого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , оголошених у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , письмові докази у справі, зокрема дані: висновку судово-почеркознавчої експертизи від 21 січня 2011 року № 6467/10-11 згідно з яким рукописні записи в анкеті-заявці на отримання кредиту від імені ОСОБА_8 від 01 липня 2008 року виконані не ОСОБА_8 , не ОСОБА_6 , а іншою особою; висновку судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи від 29 липня 2011 року № 4071/11-11/6572/11-11 відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_8 , зображення якого міститься у графі "Підписи членів Наглядової Ради" "у рядку ОСОБА_8 " в електрофотокопії протоколу № 11 Засідання Наглядової Ради ВАТ " Жашківського АТП 17141" від 19 червня 2008 року, виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою; матеріалами юридичної справи ПП "Рапіо", якими підтверджуються фінансові операції із зазначеними в обвинувальному висновку сумами; матеріалами кредитної справи ВАТ "Жашківське АТП 17141", якими підтверджуються факти отримання кредитів та в якій, зокрема, містяться підроблені протоколи № 7,8,11; випискою руху коштів по розрахунковому рахунку ВАТ "Жашківське АТП 17141", який відкрито у АБ "Синтез" та випискою руху коштів по розрахунковому рахунку ВАТ "Жашківське АТП 17141", який відкрито у КБ "Приватбанк", які підтверджують факти перерахування сум 44000 грн та 45000 грн. відповідно.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вважаючи цей висновок обґрунтованим, зробленим на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, перевірених під час судового слідства.

Доводи засудженого про те, що у вироці суду відсутнє чітке та конкретне формулювання обвинувачення, на думку колегії суддів, спростовуються змістом вироку в якому детально наведені всі елементи кожного злочину, який інкримінується ОСОБА_6 .

З огляду на це, Суд вважає непереконливими аргументи про те, що суди попередніх інстанції не виконали вказівок суду вищої інстанції, який скасував попередні рішення місцевого та апеляційного судів.

Твердження засудженого щодо порушення принципу безпосередності дослідження доказів, внаслідок недотримання судом вимог ст. 257 КПК 1960 року колегія суддів уважає надуманими.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 306 КПК 1960 року суд з власної ініціативи або за клопотанням прокурора чи інших учасників судового розгляду може оголосити показання свідка, дані під час дізнання, досудового слідства або на суді, у випадках неявки в судове засідання свідка, явка якого з тих або інших причин неможлива.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у судові засідання не з`являлись.

Водночас судом вживались заходи, визначені КПК 1960 року, виносились постанови від 08 червня, 10 серпня,16 вересня, 09 грудня 2016 року і 13 січня 2017 року про привід згаданих свідків, проте вказані постанови залишились без виконання і забезпечити явку цих свідків у судові засідання не виявилось можливим.

Отже, враховуючи, що судом неодноразово вживалися заходи з метою забезпечення явки свідків у судове засідання, однак вони не з`явились, колегія суддів уважає, що оголошення показань свідків, які вони давали під час досудового слідства, не порушує вимоги КПК 1960 року.

Доводи щодо відсутності доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з урахуванням наданих йому повноважень дійшов того, що сукупністю досліджених доказів, які наведені у вироку суду, підтверджується факт того, що ОСОБА_6 був єдиною особою, яка зверталась до начальника відділення ВАТ «Універсал Банк» з питання видачі кредиту, незаконне отримання якого йому інкримінується. Водночас, свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні, не підтвердив версію ОСОБА_6 , що документи для отримання кредиту подавав ОСОБА_11 , або що його ставили до відому перед погодженням кредитної лінії та власне видачі кредиту. Доказів того, що ОСОБА_11 надав підроблені протоколи зборів та рішень Наглядової ради, які були передумовою погодження кредитного договору, здобуто не було. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду. У зв`язку з цим, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання засудженого та розцінив їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами.

Колегія суддів уважає висновки судів попередніх інстанцій переконливими, оскільки вони зроблені внаслідок об`єктивної оцінки сукупності зібраних доказів та з наведенням мотивів спростування версії сторони захисту.

Покликання засудженого на відсутність протоколу судового засідання від 01 лютого 2021 року є неспроможними, оскільки в цей день суд вийшов із нарадчої кімнати і проголосив вирок, про що зазначено у відповідному протоколі.

Інші доводи щодо неналежного забезпечення права на захист, позбавлення можливості подавати докази тощо, не знайшли свого підтвердження у ході касаційного розгляду, адже засуджений не зазначає в чому саме полягало обмеження та/або позбавлення його певних прав.

Слід зауважити, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами попередніх інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, з огляду на зміст статей 370, 371 КПК, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які би були безумовними підставами для скасування судових рішень і могли би вплинути на правильність висновків суду першої інстанції та апеляційного суду, суд касаційної інстанції не встановив.

Наведене у своїй сукупності дає підстави вважати, що в частині мотивів, викладених у касаційній скарзі, ухвала апеляційного суду містить достатні відповіді на порушені в апеляції питання, у зв`язку з чим відповідно до ст. 377 КПК вона є законною та обґрунтованою. Вирок місцевого суду загалом відповідає вимогам ст. 334 КПК щодо обвинувальних вироків, а ухвала апеляційного суду - ст. 377 цього Кодексу, а тому касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів бере до уваги положення ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року згідно якої суд

касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

Як убачається із оскаржуваного вироку, покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 222 КК призначено у виді позбавлення волі на строк 02 роки.

Це покарання узгоджується з редакцією статті, яка діяла на час вчинення злочину.

Між тим, положеннями ч. 1 ст. 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Оскаржуваний вирок було ухвалено 01 лютого 2021 року.

Водночас редакція санкції ч. 2 ст. 222 КК, яка діяла на час ухвалення вироку, а саме від 01 лютого 2021 року, не передбачала такий вид покарання як позбавлення волі.

Беручи до уваги викладене вище та враховуючи приписи ч. 1 ст. ст. 5 і 51 КК у їх взаємозв`язку, ОСОБА_6 слід пом`якшити покарання з позбавлення волі на штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з подальшим звільненням від цього покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій слід змінити в порядку ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року,

Керуючись статтями 394 - 396, 400-2, ч. 2 ст. 379 Кримінально - процесуального кодексу України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

У порядку ч. 1 ст. 395 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року та ухвалу Київського

апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 222 КК змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 222 КК (в редакції станом на 01 лютого 2021 року) у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із забороною займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на строк один рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 222 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3