Провадження № 1-кс/760/7524/25
У Х В АЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Спейс» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №000150 від 06.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна ТОВ «НЬЮ СПЕЙС» - ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту на майно, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.07.2018 року у справі № 761/26932/18, провадження №1-кс/761/18303/2018 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000150 від 06.02.2018 року на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою м. Київ, вул. Полярна, 8а із забороною відчужувати заборонити для ТОВ "НЬЮ СПЕЙС" () у володінні якого перебуває майно, розпоряджатися ним будь-яким чином, заборони проведення реєстраційних дій щодо нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а.

В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні Солом?янського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали об?єднаного кримінального провадження кримінальному провадженні №0000150 від 06.02.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

20 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000150, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, накладено арешт на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а, а також заборонено ТОВ "НЬЮ СПЕЙС" () у володінні якого перебуває майно, відчужувати та розпоряджатися ним будь-яким чином, проводити реєстраційні дії щодо нежилих приміщень (в літ. А), загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв. м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а.

Зазначає, що арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 06.02.2018 року накладено не обґрунтовано, також у подальшому застосуванні арешту відпала потреба, виходячи з наступного: розгляд клопотання про арешт майна здійснювався у відсутності його власника, який не повідомлявся про дату та час судового засідання; зазначена слідчим суддею в ухвалі підстава арешту майна не відповідає фактичним обставин даного кримінального провадження, ризики знищення майна не існують; майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому до майна не може бути застосований арешт з метою забезпечення збереження речових доказів. Майно перебуває у володінні добросовісного власника та зазначене право ніким не оскаржено. Майно не має та не може мати будь-якого відношення до обставин кримінальних правопорушень, які розслідуються у даному кримінальному провадженні за ч.4 ст.190 КК України. Арешт майна із забороною відчуження, розпорядження та користування даними приміщеннями тривалий час з 2018 року в порушення вимог ч.4 ст.173 КПК України призводить до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності Товариства та інших негативних наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших останнього. До арештованого майна також не може бути застосований арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Таким чином, є доцільним скасувати арешт майна, оскільки потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження на теперішній час відпала.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі, вказала, що вимоги клопотання підтримує, просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Дослідивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.

З`ясувавши доводи та аргументи представника власника майна, дослідивши наявні у справі докази, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Солом?янського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000150 від 06.02.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста від 20.07.2018 року № 761/26932/18, провадження №1-кс/761/18303/2018 було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, накладено арешт на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 195,2 кв. м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а, та заборонено ТОВ «НЬЮ СПЕЙС» () у володінні якого перебуває майно, відчужувати та розпоряджатися ним будь-яким чином, заборонено проведення реєстраційних дій щодо нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 195,2 кв. м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а.

Представник ТОВ «НЬЮ СПЕЙС» звернувся до слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.07.2018 року у справі №761/26932/18, провадження № 1-кс/761/18303/2018 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000150 від 06.02.2018 року на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а.

Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 05.03.2025 року, власником нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 195,2 кв.м, в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а є ТОВ «НЬЮ СПЕЙС» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40046972 від 07.03.2018 19:29:36, приватний нотаріус ОСОБА_5 , Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.2 ст.174 КПК України).

Згідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста від 20.07.2018 року №761/26932/18, провадження №1-кс/761/18303/2018, приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Так, слідчий суддя дійшов висновку, що майно - нежилі приміщення, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно набуте кримінально протиправним шляхом та визнано речовим доказом постановою слідчого від 14 травня 2018 року.

Водночас, положення кримінального процесуального закону не визначають переліку обставин, які дозволяють констатувати, що відпала потреба у застосуванні арешту майна, - як засобу забезпечення кримінального провадження. Однак логічне тлумачення відповідної норми дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Прокурор в судове засідання не з`явився та відповідно не навів жодних аргументів, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння власником його майном, а також наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у кримінальному провадженні №0000150, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Як вбачається з листа №28171-2025 від 25.07.2025 (1341260), у кримінальному провадженню №0000150 від 06.02.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, законне рішення не прийнято, підозри в кримінальному провадженні особам не пред`являлися, кримінальне провадження не зупинялося.

Відтак, на час розгляду клопотання про скасування арешту на майно відсутні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Все вищенаведене свідчить про відсутність у кримінальному провадженні відомостей, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ТОВ «НЬЮ СПЕЙС» належним йому майном, а також про відсутність правомірних підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов до висновку, що необхідно скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у справі №761/26932/18 у кримінальному провадженні №000150 від 06.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, із забороною відчуження, розпорядження, проведення реєстраційних дій, а саме на нежилі приміщення (в літ.А), загальною площею 195,2 кв.м., в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у справі №761/26932/18 у кримінальному провадженні №000150 від 06.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, із забороною відчуження, розпорядження, проведення реєстраційних дій, а саме на нежилі приміщення (в літ.А), загальною площею 195,2 кв.м., в тому числі нежиле приміщення №10 площею 138,0 кв.м., місця загального користування площею 57,20 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8а.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1