Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/256/26
Категорія ст.539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника потерпілої

адвоката: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2025 року про стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2025 року частково задоволено клопотання ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 про стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України.

В ухвалі суду зазначено, що при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що складність справи незначна, кількість та тривалість судових засідань, процесуальні дії із представлення інтересів потерпілої в них, реальність понесених витрат, а тому вимога про стягнення з відповідача на користь потерпілої витрат на правову допомогу в сумі 30500 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 12500,00 грн. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі та понесеними потерпілою витратами на послуги адвоката.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати в повному обсязі.

Зазначає, що з вказаною ухвалою суду не згодна, оскільки в задоволенні клопотання слід було відмовити і роз`яснити потерпілій право на звернення з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вважає, що в даному випадку 12.09.2025 року, суд першої інстанції не роз`яснював ОСОБА_6 можливість стягнення процесуальних витрат на користь потерпілої в кримінальному провадженні при закритті справи.

Клопотання про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу представник потерпілої подала вже аж на 10-ий день з дня ухвалення рішення про закриття справи та звільнення від кримінальної відповідальності, а не як протягом вставлених Законом 5-ти днів.

На думку захисника, в задоволенні клопотання представника потерпілої про стягнення з її підзахисного процесуальних витрат на правову допомогу повинно бути відмовлено в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, представника потерпілої на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною першою статті 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Так, у розділі ІХ КК визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК).

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 грудня 2024 року у справі №686/1699/20 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК, процесуальні витрати потерпілого можуть бути стягнені з такої особи в порядку, передбаченому частиною 1 статті 124 КПК.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.09.2025 року звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000107 від 13.07.2020 року за ч.1 ст. 125 КК України - закрито. Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

З цивільного позову слідує, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, які були заявлені до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 становили 12000,00 грн. (т.1 а.с.26-31)

22 вересня 2025 року адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 звернулась до Богунського районного суду м.Житомира про стягнення витрат пов`язаних з наданням правової допомоги в сумі 30500,00 грн.(т.2 а.с.1-4)

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що оцінюючи реальність витрат суд виходить з того, що фактично понесені потерпілою витрати на правову допомогу адвоката становлять 12500,00 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 2/27 та прибуткового касового ордера № 6 від 20.05.2023 року, а тому частково задовольнив клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Що стосується доводів апелянта, що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, що слід зазначити наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, норми чинного КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 грудня 2024 року у справі № 686/169/24 викладено висновок, що питання про розподіл процесуальних витрат має бути вирішено при ухваленні будь-якого рішення, яким закінчується розгляд справи, у тому числі рішенні про звільнення від кримінальної відповідальності; процесуальні витрати не можуть бути відшкодовані в порядку цивільного судочинства і, таким чином, правила частини 7 статті 128 КПК, які дають можливість пред`явити позов у разі залишення його без розгляду, не поширюються на процесуальні витрати.

Також у постанові Великої Палати від 21 листопада 2018 року зазначено, що «Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується в тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України… Такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства… Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку».

Таким чином, аналізуючи практику Верховного суду, якщо суд не вирішив або упустив питання вирішення стягнення витрат на правову допомогу, і в цій частині рішення суду, яким закінчено судовий розгляд, не оскаржувалось в апеляційному порядку, то це питання має бути вирішено в порядку ст.537 КПК України.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що питання щодо цих витрат порушувалось ще на початку судового розгляду в 2021 році та про ці обставини всім учасникам кримінального провадження було відомо.

Суд при прийнятті кінцевого рішення про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності упустив вирішення цього питання.

Тому клопотання адвоката ОСОБА_8 , в інтересах потерпілої ОСОБА_10 про стягнення витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, яке надійшло вже після набрання ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили, підлягало розгляду судом в порядку ст.537 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нормами чинного КПК України, повністю врегульовано процесуальні відносини, що виникли у даному кримінальному провадженні. Підстави для застосування норм Цивільного процесуального кодексу України відсутні.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано керуючись положеннями КПК України, які регулюють порядок стягнення процесуальних витрат саме у кримінальному провадженні, правильно дійшов висновку про необхідність їх стягнення саме з ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407,537 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 жовтня 2025 року про стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: