Справа № 333/4422/24
Провадження № 1-кп/333/326/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, щодо якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у порядку ч. 1 ст. 503 КПК України у кримінальному провадженні № 0000250 від 17.02.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та без постійного місця проживання, раніше судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину «АТБМаркет», який розташовано за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 1-Г, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс правою рукою не менше двох ударів предметом, який має колючо-ріжучі властивості, в область черевної порожнини потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому проникаюче ножове поранення черевної порожнини тонкого і товстого кишківника та пошкодженням зв`язки Трейца і брижі червоподібного відростку, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Після чого, ОСОБА_4 зник з місця події.

Таким чином, дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 186 від 22.04.2024 року Запорізької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому правопорушення виявляв та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, параноїчний синдром. Тому, він не міг та на теперішній час він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових мір медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги. В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та пояснив, що під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст 121 КК України, однак було встановлено, що він є неосудним і тому просить застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Потерпілий ОСОБА_7 , до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся, причини його неявки суду не відомі. 17.05.2024 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя, надійшла заява потерпілого ОСОБА_7 , в який він пояснив , що ОСОБА_4 наніс йому ножове поранення у живіт, у зв`язку з сим він проходив тривалу реабілітацію. Просить призначити ОСОБА_4 покарання на на розсуд суду. Моральні та матеріальні претензії відсутні. Просить розглянути справу за його відсутності.

Законний представник ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання заперечувала в інтересах ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки вважає, що у ОСОБА_4 , не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а діяв він виключно з метою самооборони, очевидців злочину також не було.

ОСОБА_4 та кож в судовому засідання проти задоволення клопотання прокурора заперечував , пояснив, що 16 лютого 2024 року приїхав на автомобілі м. Дніпро у м. Запоріжжя, далі збирався їхати до м. Одеса, але запізнився на потяг, тому вирішив залишитися на вокзалі. Біля магазину АТБ у нього раптово виник конфлікт з чоловіком який погрожував йому ножем, конфлікту він з ним не хотів, а тому побіг до банкомату розбив його, таким чином вважав, що може приїхати поліція. Але потерпілий продовжував його провокувати, а тому він бів змушений дістати зі своєї кишені ніж і нанести удар у живіт потерпілому. Ніж тримав у правій руці удар наніс у ліву сторну живота потерпілого, бо не бажав настання тяжких наслідків. При собі в кишені мав два ножі, які носив з собою для самозахисту. Вважає свої дії самозахистом та просить змінити кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст 121 КК України на ст. 124 КК України.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників провадження, суд приходить до наступних висновків.

Незважаючи на не визнання своєї вини, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст 121 КК України, яке ОСОБА_4 вчинив за викладених вище обставинах, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснив, що працюєу охоронному відділі ПАТ «ПриватБанк» у ту ніч чергували разом з напарником ОСОБА_9 , у ніч з 15 на 16 лютого 2024 року у районі залізничного вокзалу у м. Запоріжжя, біля будівлі магазину « Ельдорадао» побачили розбитий банкомат, який належить ПАТ «Прива Банк». Напедалік побачили чоловіка , який впав , коли підійшли до нього то побачили , що ноги у нього були у крові , коли підняли куртку то побачили на животі рану. Вимликали на місце швидку допомогу та поліцію, а поки чекали обійшли прилеглу місцевість та побачили чоловіка і білому светрі який був у крові, чоловіка затримали до приїзду поліції. Чоловік поводив себе дивно, при собі мав сумку синього кольору середнього розміру в якій також були ножі різних розмірів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав пояснення аналогічні поясеням свідка ОСОБА_8 .

Крім показів свідків, судом досліджені наступні докази, що підтверджують вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяня, передбаченого ч. 1 ст 121 КК України.

В судовому засіданні досліджені наступні докази:

- рапорт чергового частини Комунарського ВП № 4 Запорізького РУП ГУМП в Запорізькій області згідно з якими: « 17.02.2024 01:40, до ШМД 1 доставлено ОСОБА_7 з різаною раною черевної порожнини.

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.02.2024, згідно з якими, ОСОБА_7 просить притягнути невідому особу до кримінальної відповідальності.

- протокол огляду місця події від 17.02.2024, а саме ділянки місцевості біля супер маркету «АТБ» розташованого по пр..Соборний, 15 у м.Запоріжжя з додатками та фото таблицею, за участю підозрюваного ОСОБА_4

- протокол доступу до речей і документів від 20.03.2024 року.

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.02.2024 за участю свідка ОСОБА_10 , який вказав на всі обставини вчинення злочину.

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.02.2024 за участю свідка ОСОБА_11 , який вказав на всі обставини вчинення злочину.

- висновок експерта № 368п від 04.03.2024 року, згідно якого проникаюче поранення черевної порожнини з пораненням тонкого і товстого кішківника та пошкодженням зв`язки Трейца і брижі черевоподібного відростку, у ОСОБА_7 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Дане ушкодження утворилося від ії предмета, що має властивості колюче ріжучого.

- висновок експерта №319 від 17.02.2024, згідно якого садна лобової ділянки, в ділянці носа, лівої вушної раковини, синець з садном правої кісті у ОСОБА_4 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

- Згідно висновку судово-психіатричної експертизи 186 від 22.04.2024року, ОСОБА_4 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної форми , безперервний перебіг.

За своїм психічним станом ОСОБА_4 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.03.2024 .

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.02.2024 .

Висновок суду щодо вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності.

Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Частиною 1 ст. 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що суспільно небезпечне діяння було вчинено особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для кримінально-правової оцінки діяння: як об`єктивні, так і суб`єктивні його ознаки. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд, оцінюючи покази ОСОБА_4 свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а також надані письмові докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям ОСОБА_4 в стані неосудності прийшов до висновку, що докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини, а саме що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкоджея, тобто умисне тілесне ушкодження , небезпечне для життя в момент його заподіяння.

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом (п. 1 ст. 7 Конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність ( ч. 1 ст. 18 КК).

Згідно зі ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (ч. 1).

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ст. 24 КК).

У широкому значенні кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це оцінка діяння, яке заподіяло чи могло заподіяти шкоду, та характеризується рисами кримінальної протиправності, що полягає у визначенні того, якою статтею (частиною, пунктом статті) кримінального закону, передбачене це діяння. Вона включає в себе пошук відповідної статті, обґрунтування необхідності її застосування, процесуальне закріплення висновку про те, що діяння передбачене вказаною статтею та, відповідно, що воно є (не є) кримінальним правопорушенням чи іншим діянням, передбаченим кримінальним законом.

У спрощеному (вузькому) вигляді кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого КК.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Статтею 92 КК передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиноюцього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Згідно зі ст. 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду (ч. 5).

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно до вимог ст. 503 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку (ч. 1).

Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру (ч. 3).

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення (ст. 505 КПК).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність - внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

У теорії кримінального права суспільна небезпечність визначається двома критеріями - характером і ступенем.

Характер суспільної небезпечності діяння як ознака кримінального правопорушення - це його якісна характеристика, обумовлена перш за все характером суспільних відносин, на які діяння посягає. Так, характер суспільної небезпечності діянь є різним, залежно від особливостей різних груп суспільних відносин, на які вони посягають, скажімо, наприклад, на основи національної безпеки чи життя та здоров`я особи.

Характер суспільної небезпечності визначається, крім того, характером діяння, його об`єктивними ознаками (показниками): місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків.

Ступінь суспільної небезпечності - кількісне вираження небезпечності діянь, яке визначається інтенсивністю посягання і, перш за все, видом та розміром (обсягом) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди.

На ступінь суспільної небезпечності діяння суттєво впливають також спосіб його вчинення (наприклад, фізичне насильство, погроза застосування такого насильства, загально-небезпечний спосіб, обман чи зловживання довірою, зокрема зловживання службовим становищем службовою особою тощо), характером та видом засобів і знарядь, що використовуються для вчинення діяння (технічні пристрої, комп`ютери, підроблені документи, зброя (вогнепальна чи холодна) бойові припаси, вибухові речовини, наркотичні засоби, психотропні речовини тощо). Крім того, на ступінь суспільної небезпечності значною мірою впливають обстановка, час, місце вчинення діяння.

Щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 у стані неосудності: то згідно висновку судово-психіатричної експертизи 186 від 22.04.2024року, ОСОБА_4 у період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної форми , безперервний перебіг.

За своїм психічним станом ОСОБА_4 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Враховуючи вищевказаний висновок експерта та керуючись приписами статті 19 КК України, суд приходить висновку, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст 121 КК України у стані неосудності, оскільки на момент вчинення діяння у ОСОБА_4 страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, і зазначене хронічне захворювання психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь.

Враховуючи викладене вище, особу ОСОБА_4 характер та тяжкість його психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення ним суспільно небезпечних діянь, ступінь його небезпечності для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Суд критично ставиться до показів ОСОБА_4 , який зазначив , що наніс удар ножем обороняючись, оскільки на місці події іншого ножа, який би належав потерпілому знайдено не було,окрім того свідки пояснили , що потерпілий впав та втратив свідомість, а тому свідомо заховати ніж не мав змоги.

Суд вважає неправильним застосування в клопотанні прокурора твердження про виникнення у ОСОБА_4 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, оскільки такі дії ним вчинені у стані неосудності, що виключає можливість умисних дій.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Виконання ухвали доручено директору психіатричного закладу Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». На теперішній час ОСОБА_4 утримується в даному закладі.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності дост.100 КПК України.

Питання щодо стягнення процесуальних витрат з особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, розгляду не підлягає відповідно до вимогст.124 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.395,512,513 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000250 від 17.02.2024 року відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», що розташована за адресою: вул. Надії Алексєєнко, 84, м. Дніпро, Дніпропетровська область, застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання ухвалою законної сили залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2024 року, скасувати.

Речові докази:

-змив нашарування речовини бурого кольору та контроль до нього, вилучено з поверхні тротуарної плитки біля супермаркету, упаковано до паперового конверту; грошові кошти у сумі 18 гривень, вилучено з поверхні тротуарної плитки біля супермаркету, упаковано до паперового конверту; сумка чорного кольору марки «Nike» з нашаруванням речовини бурого кольору, вилучено з поверхні тротуарної плитки біля супермаркету, упаковано до картонної коробки, належить ОСОБА_4 ; упаковка вологих серветок «Antibacterial» з нашаруванням речовини бурого кольору, із сумки чорного кольору належної ОСОБА_4 , упаковано до паперового конверту; сорочка синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, із сумки чорного кольору належної ОСОБА_4 , упаковано до паперового конверту; два предмети, схожі на ножі, один із яких з нашаруванням речовини бурого кольору, вилучено з поверхні тротуару, упаковані до картонної коробки; серветка із нашаруванням речовини бурого кольору, вилучено біля проїзної частини на поверхні каналізаційного люку, упаковано до паперового конверту; серветка з нашаруванням речовини бурого кольору, вилучено біля центрального входу супермаркету на ґрунтовому покритті під перилами, упаковано до паперового конверту; дві серветки з нашаруванням речовини бурого кольору, вилучено з поверхні асфальту біля місця вигризки товару супермаркету, упаковано у два окремих конверта; змив з нашаруванням речовини бурого кольору та контроль до нього, вилучено з поверхні кафелю сірого кольору біля задніх вхідних дверей в супермаркет, упаковано до паперового конверту, спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано два ножа, вилучені в ході огляду місця події; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано матеріал з об`єктів № 1,2, 10, 11; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано два марлеві тампони зі змивами та контролі до них, вилучені під час проведення огляду місця події; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано матеріал з об`єктів № 1,2; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано зрізи вільних кінців нігтьових пластин пальців обох рук та марлеві тампони зі змивами з обох кистей рук підозрюваного ОСОБА_4 ; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано упаковку вологих серветок та чотири серветки, вилучені в ході огляду події; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано матеріал з об`єктів № 1-5, спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упакована сорочка підозрюваного ОСОБА_4 ; спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано матеріал з об`єктів № 1-6; картонна коробка, в яку згідно пояснювального напису упакована кофта підозрюваного ОСОБА_4 ; картонна коробка, в яку згідно пояснювального напису упакована пара туфель підозрюваного ОСОБА_4 ; картонна коробка, в яку згідно пояснювального напису упаковано штани підозрюваного ОСОБА_4 ; картонна коробка, в яку згідно пояснювального напису упаковано куртку та жилет підозрюваного ОСОБА_4 , спец.пакет, до якого згідно пояснювального напису упаковано матеріал з об`єктів № 2, 8, 10-12, 14; картонна коробка, в яку згідно пояснювального напису упакована спортивна сумка підозрюваного ОСОБА_4 , марлевий тампон зі зразком слюни ОСОБА_4 , який упаковано у паперовий конверт; чотири фіскальних чеків з придбання двох ножів АР бусурман, які передані на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

- годинник чоловічий фірми «Curren», грошові кошти в сумі 18 (вісімнадцять) грн., які упаковано до паперового конверту; повернути ОСОБА_4 за належністю.

Копію ухвали після її проголошення вручити прокурору, потерпілому, захиснику, законному представнику, особі, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1