Провадження № 1-кп/592/1112/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 , обвинуваченого- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007273 від 23.04.2025 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №368 від 20.12.2024, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду оператора З радіолокаційної станції радіолокаційного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, та умов укладеного контракту, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби по мобілізації і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 26.12.2024 близько 16 год. ЗО хв. самовільно залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , рф та попрямував за адресою місця прожавання: АДРЕСА_1 де подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 29.08.2025 солдат ОСОБА_5 прибув до Четвертого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві за адресою: м. Суми, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2, де заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення.

Солдат ОСОБА_5 з 16 год. 30 хв. 26.12.2024 по 10 год. 00 хв. 29.08.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому визнав повністю, не заперечував того, що самовільно пішов зі служби з власних міркувань, не маючи дозволу командування за обставин, як про це вказано вище, щиро розкаявся. Зазначив, що на даний час бажав би знову продовжувати нести військову службу, але поки що немає згоди ніякого командира військової частини.

Враховуючи, що учасники судового провадження визнали недоцільними дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ними не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. А також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, - суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України розглянув провадження за правилами, передбаченими даними нормами.

Показання обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує за: за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, особу винного, який має молодий вік, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся.

Дані обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання не виявлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити покарання, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Судові витрати та речові докази відсутні. Арешт на майно не накладався. Потерпілі та цивільний позов відсутні.

Так, ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК затриманий не був, ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми від 03.09.2025 року відносно нього обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, де він і зараз перебуває. Тому, на підставі ч.5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати у строк відбуття покарання строк перебування під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 03.09.2025 року, тобто з часу його фактичного затримання на виконання ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання рахувати з 03.09.2025 року, тобто з часу його фактичного затримання на виконання ухвали слідчого судді, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_6