Провадження № 1-кп/554/1038/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000953 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання (продовження) строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

В обґрунтування свого клопотання прокурор покликається на обставини, викладені в обвинувальному акті, згідно з яким органами досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 , який відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2025 № 133 призначений на посаду старшого стрільця оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, інкримінується те, що 24 липня 2025 року, приблизно о 12:18 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні першого поверху під`їзду № 3 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом ривка, застосовуючи фізичну силу, відкрито зірвав ланцюжок із золотого металу з шиї потерпілої ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 36141,53 грн. Таким чином, діяння обвинуваченого кваліфіковане стороною обвинувачення як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, який належить до категорії тяжких, і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. На підтвердження існування цього ризику прокурор покликається на ті обставини, що ОСОБА_4 безпосередньо після вчинення протиправних дій зник з місця події. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за тяжкий злочин, може залишити місце свого проживання, що унеможливить виконання процесуальних дій за його участю. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, які надали вагомі показання, на яких ґрунтується обвинувачення, а тому є ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, матиме можливість чинити тиск на свідків шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни останніми своїх показань. На переконання прокурора, у такому разі зміна свідками і потерпілою своїх показань чи відмова від них на користь обвинуваченого унеможливить виконання процесуальних дій та досягнення завдань кримінального провадження. У клопотанні прокурор зазначає про ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, зокрема, це підтверджується тим, що ОСОБА_4 наразі є підозрюваним в іншому кримінальному провадженні № 0001227 від 30.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Також обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити дії, спрямовані на перешкоджання судовому розгляду шляхом неявки чи несвоєчасної явки для проведення відповідних процесуальних і судових дій, а також перешкоджання явки свідків до суду тощо. На переконання прокурора, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого з таких причин: особисте зобов`язання неможливо застосувати, оскільки цей запобіжний захід вимагає наявності особливої довіри до обвинуваченого на підтвердження можливості дотримання останнім процесуальних обов`язків. Тоді як з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та обставин діяння прокурор вважає, що у даному випадку необхідний постійний контроль за поведінкою обвинуваченого, який може бути досягнуто лише у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Особисту поруку не можна застосувати у зв`язку з тим, що на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення від осіб, які поручаються за належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . Заставу у даному випадку не можна застосувати через те, що на адресу слідчого або прокурора не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого, його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому КМУ, в якості застави. Домашній арешт, на думку прокурора, не можна обрати обвинуваченому, оскільки він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, а також прокурор наголошує на можливості обвинуваченого ухилення від кримінальної відповідальності.

Зрештою, прокурор вважає, що у разі обрання обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо буде запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки всі такі заходи передбачають перебування особи на волі, що дає реальну можливість вчинення будь-яких із дій, наведених у цих ризиках, та може вплинути на повне і всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Таким чином, прокурор просить обрати (продовжити строк) запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого на строк 60 днів, а в разі обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави, вважає доцільним визначити розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів та просив задовольнити клопотанні з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора та просили обрати більш м`який запобіжний захід або визначити помірний розмір застави як альтернативного запобіжного заходу. Сторона захисту вважає, що зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, а отже недоведеними. Обвинувачений не має намірів надалі переховуватися від суду та впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному провадженні. Також під час вирішення питання запобіжного заходу просили врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання та має на утриманні малолітнього сина 2018 р.н.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, які необхідні для вирішення вказаних процесуальних питань, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду, тому суд під час вирішення питання запобіжного заходу не надає оцінки обґрунтованості підозри.

Так, 29 липня 2025 року під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 11:20 год 29 липня 2025 року до 11:20 год 21 вересня 2025 року, одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн.

Зазначена ухвала слідчого судді, серед іншого, обґрунтована наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, слідчим суддею враховано обставини та характер інкримінованого злочину, його тяжкість та суспільну небезпечність, особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, реальну можливість впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, репутацію та майновий стан.

Суд же, вирішуючи питання про доцільність обрання (продовження строку) раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, враховує вищенаведені обставини, а також те, що особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, зокрема, санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, обвинувачений фізично розвинений, не хворіє, враховує його репутацію, сімейний та майновий стан, наявність фактичного місця проживання, відсутність офіційного місця роботи та сталих джерел доходу, відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер і тяжкість злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим, а саме у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; обставини наявності (продовження) воєнного стану в Україні, а також фактичні бойові дії на значній її території, - у своїй сукупності дає достатні підстави для висновку, що ризики, які встановлені в ухвалах суду та зазначені прокурором, не зменшилися, навпаки підсилюються воєнним станом, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Отже, прокурор довів ризик ухилення обвинуваченого від суду, що залишається реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також у зв`язку із суворістю можливого покарання, яке загрожує за такий злочин. Все це може спонукати обвинуваченого залишити місце проживання, у тому числі, покинути межі України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та перешкодить здійсненню правосуддя та досягненню завдань кримінального провадження.

Тому, суд враховує відомості про особу й поведінку обвинуваченого, який є військовослужбовцем, відповідно, має необхідні навички поводження зі зброєю та відповідний вишкіл, а також ризики можливого учинення повторних кримінальних правопорушень, рівень небезпеки обвинуваченого для суспільства.

Таким чином, суд бере до уваги тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні цього процесуального питання.

Серед іншого, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність свідчить зухвалість інкримінованих йому дій, залишення місця вчинення кримінального правопорушення, наявність підозри у вчиненні кримінального правопорушення в іншому кримінальному провадженні.

Тому, існують вагомі ризики невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків протягом судового розгляду.

Крім того, суд звертає увагу, що на теперішній час свідки і потерпіла у цьому кримінальному провадженні ще не допитувалися в судовому засіданні, речові та письмові докази також не досліджувалися.

Враховуючи зміст висунутого обвинувачення, обставини і характер інкримінованого злочину, зухвалий характер дій, суд вважає, що у даному випадку існують ризики незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілу та свідків, які володіють відомостями про обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема шляхом їх залякування із застосуванням фізичної сили чи будь-яким іншим чином, задля зміни ними показань або ж відмови від вже наданих показань.

Зазначені вище дані, що характеризують особу обвинуваченого, в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення та характером інкримінованих йому дій свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді, заявлені прокурором та встановлені в судовому засіданні, дійсно мають місце, ці ризики суттєво не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Отже, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, якому інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення цього клопотання прокурора суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для обрання (продовження строку) запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Нових, суттєвих обставин, які б давали підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу суду не надано, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Таким чином, є достатні підстави для обрання судом під час судового розгляду цього кримінального провадження найбільш суворого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме у виді тримання під вартою.

Водночас вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у цьому кримінальному провадженні протягом підготовчого судового засідання суд розглядав можливість обрання до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, при цьому суд враховує положення ст. ст. 182, 183 КПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 283 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на характер і зміст висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за обвинувальним актом, а саме за ч. 4 ст. 186 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, що має ознаки вчиненого із застосуванням насильства, зокрема, прикладенням певних зусиль та фізичної для вилучення майна шляхом ривка золотого ланцюжка з шиї потерпілої, а тому суд в межах дискреційних повноважень та на час вирішення цього клопотання прокурора вважає за необхідне не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 314-316, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати (продовжити строк) до 16 листопада 2025 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1