Справа № 143/612/24
Провадження №11-кп/801/988/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.07.2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця, уродженця с. Черемошне Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн., відповідно, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в сумі 4 543 грн 68 к.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.02.2024 на автомобіль марки «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.05.2023 №147 солдат ОСОБА_8 призначений на посаду оператора- радіотелефоніста 1 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 та зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучатись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно з ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів із питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно з п.п.2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі- Правила дорожнього руху), 2.9 водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України людина, її здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України солдат ОСОБА_8 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Судом встановлено, що у період з 17:30 до 21:17 год. 14.02.2024 солдат ОСОБА_8 , вживши алкогольні напої сів за кермо автомобіля марки «CHERY» моделі «AMULET», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У період часу з 17:30 до 21:17 год. 14.02.2024 солдат ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з кримінально-протиправною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «CHERY» моделі «AMULET», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т-06-06 при в`їзді в м. Погребище Вінницького району Вінницької області, не врахував дорожніх умов, а саме: наявності заокруглення дороги ліворуч, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справившись з керуванням, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя з подальшим зіткненням у дерево.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: поперечного перелому в середній третині правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, струсу головного мозку, рваної рани правої половин обличчя.

Порушенням водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 ставить питання про скасування вирока Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.07.2025 року в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягуло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду. Строк відбування додаткового покарання у відповідності до ч. 3 ст. 5 КК України обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Виключити із мотивувальної частини вироку Погребищенського районного суду від 23.07.2025 відносно ОСОБА_8 посилання про наявність обставин, які пом`якшують у покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, як наслідок - призначене основне покарання за своїм видом є явно несправедливим через м`якість. Визнання судом у якості обставин, які пом`якшують покарання, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, є сумнівним та таким, що суперечить положенням ст. 66 КК України. ОСОБА_8 фактично лише визнає подію ДТП, однак заперечує факт перебування ним за кермом у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином фактично ним заперечуються окремі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Разом з цим, вказане кримінальне провадження розкрито не завдяки активному сприянню сторони захисту у з`ясуванні фактичних обставин ДТП. Сам по собі факт визнання ОСОБА_8 вини у події ДТП не свідчить про сприяння ним розкриттю злочину.

Сам по собі факт примирення із потерпілим, позитивна характеристика за місцем проживання, участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та наявність міцних соціальних зав`язків не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.07.2025 щодо ОСОБА_8 . Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 286-1 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України.

В частині призначеного покарання у вигляді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних доходів громадян, що складає 51000 грн. та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки, вирок залишити без змін.

Просить повторно дослідити в судовому засіданні наступні докази: протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 14.02.2024 та висновок судово-медичного експерта №53 від 20.02.2024.

Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив і оцінив вказані докази сторони обвинувачення, а також безпідставно відхилив усі доводи сторони захисту про недопустимість отриманих у справі доказів, які підтверджують стан алкогольного сп`яніння у обвинуваченого ОСОБА_8 , пославшись на те що жодні права ОСОБА_8 у ході відбирання біологічних зразків порушено не було, відтак немає підстав, передбачених ст. 87 КПК, вважати протокол відібрання біологічних зразків та висновок судово-токсикологічної експертизи за результатом їх дослідження недопустимим доказом.

Такі висновки суду були зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, і без належного з"ясування дійсних аспектів події, тому не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 14.02.2024 складений з порушення норм КПК України, що призвело до порушення прав людини і основоположних свобод, а також ставить під сумнів походження даного доказу, його надійність та достовірність. Суд не звернув увагу на те, що відібрання біологічних зразків крові у обвинуваченого ( на той час свідка) було проведено одноособово, без понятих, не у добровільному порядку, як це зафіксовано в протоколі. Матеріали справи не містять відомостей про надання ОСОБА_8 такої згоди. Підпис ОСОБА_8 у заключній частині протоколу відсутній.

Судом не враховано, що під час відбирання зразків крові ОСОБА_8 знаходився без свідомості, що підтвердила свідок ОСОБА_12 .

Також в протоколі не відображено всю послідовність дій та відомості, які важливі для кримінального провадження, а саме: який зразок крові вилучено, з якої частини тіла і яким шляхом, його точну назву, характеристику та кількість, а також не вказано, де він буде зберігатися та не зазначено, які застосовувалися речовини при заборі зразків крові. Не вбачається також, що учасники такої слідчої дії були ознайомлені із їх змістом, про що б засвідчили своїми підписами та жодних зауважень чи доповнень щодо їх змісту не зазначили.

Поза увагою суду залишилося і те, що в порушення вимог ч.2 ст. 106 КПК України в протоколі не зазначено, чи взагалі упаковувався вилучений шприц і яким способом. Також в протоколі вказано, що відбирав зразки крові слідчий ОСОБА_13 . В протоколі вказано, що спецпакет НПУ № PSP 1387947 підписаний слідчим ОСОБА_14 та працівником Погребищенської ЦРЛ, однак, дослідницької частини висновку судово медичної експертизи встановлено, що на пакеті зазначено про вилучення зразка крові ОСОБА_8 , який поміщено до шприца без посилання на його ємність, а також вказано прізвище слідчого ОСОБА_15 , яка на час відбирання зразків крові проводила огляд місця події вказаної ДТП, а тому відповідно до ч. 3 ст. 105 КІК України не могла оформляти і підписувати додатки до протоколу.

Також в протоколі не зазначено жодних відомостей щодо місця та умов зберігання вилученого шприца з кров`ю, принаймні з 21:25 год. 14.02.2024 (момент вилучення) до 11:00 год 16.02.2024 (день отримання матеріалу експертом).

Відсутність відео і фотофіксації даної слідчої дії, яка б дала можливість переконатися щодо кількості крові і ємності шприца, відповідності підписів на спецпакеті тим, що в протоколі, позбавляє можливості однозначно стверджувати, щодо неможливості доступу до його вмісту, а відтак, поза розумним сумнівом не доведено, що для проведення експертизи кров відібрана саме у ОСОБА_8 і та, що надійшла для дослідження експерту, є ідентичними.

Судом не взято до уваги, що матеріали справи не містять відомостей про визнання шприца з кров`ю речовим доказом, оскільки у вироку суду відсутнє посилання на постанову слідчого про визнання їх речовим доказом, і такий речовий доказ стороні захисту не відкривався.

Також вказує, що сторона захисту була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення повторної експертизи, оскільки, в порушення п.9.р.3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) зразок був відібраний у відсутність лікаря, медичною сестрою і не двома наборами, а в один шприц.

В подальшому у справі слідчим була призначена судова медична токсилогічна експертиза, проведення якої було доручено Вінницькому обласному бюро СМЕ МОЗ України.

Відповідно до Висновку експерта №553 від 24.05.2021 року, на експертизу було надано одноразовий медичний шприц об`ємом 20 мл., заповнений кров`ю на 20 мл зі згустком без особливостей. Разом з тим, суд не взяв до уваги, що у протоколі про відібрання зразків для дослідження зазначено, що відібрана у ОСОБА_16 кров була поміщена в шприц, ємністю 10 мл.

Відповідно до показів медичної сестри ОСОБА_12 , перед тим, як упакувати шприц з кров`ю до спецпакету, то вона на шприцу наклеїла лейкопластиром прізвище ОСОБА_8 , в якої відбирала кров, однак, з описовій частині висновку експерта шприц надійшов без будь яких поміток.

Жоден із допитаних у кримінальному провадженні свідків ( ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_12 ) не надав у судовому засіданні показів про те, що ОСОБА_8 явно перебував у стані алкогольного сп`яніння , запаху алкоголю від нього вони не чули.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту; обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останньої, заперечили проти апеляційної скарги прокурора, виконавши безпосередньо в суді вимоги ст. 404 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Діючи в межах компетенції на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту в частині невірної кваліфікації дій обвинуваченої з урахуванням обов`язковості виконання вказівок Верховного Суду наведених в постанові від 30.10.2023 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Під час судового засідання сторона захисту заявила клопотання про визнання доказів недопустимими, зокрема просить визнати недопустимими наступні докази: протокол відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 14.02.2024 та висновок експерта №553 від 20.02.2024 в порядку ст.404 КПК України, які було досліджено в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту, що біологічні зразки крові для встановлення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого на момент вчинення злочину відбулося без додержання порядку, встановленого КПК України, що свідчить про недопустимість протоколу отримання біологічних зразків ОСОБА_8 від 14.02.2024 та висновку експерта №553 від 19.02.2024-20.02.2024, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної статті визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Біологічні зразки крові обвинуваченого ОСОБА_8 отримано в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із вимогами цього нормативного акту огляд водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у розумінні вимог статей 214, 223 КПК, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання цих результатів медичного дослідження недопустимими і такими, що отримані з порушенням порядку, передбаченого законом.

Відповідно до п. 8 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

При цьому, біологічні зразки крові обвинуваченого були відібрані у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 14 вищевказаної Інструкції дослідження крові на вміст алкоголю проводиться обов`язково у разі перебування водія учасника дорожнього руху внаслідок ДТП у несвідомому стані або з тяжкими травмами, а ОСОБА_8 на момент огляду перебував у несвідомому стані.

Тому доводи сторони захисту щодо відібрання зразків у ОСОБА_8 в той час коли він був без свідомості, суд до уваги не бере, оскільки це не є порушенням Інструкції.

Постановою заступника начальника СВ ВП №4 Вінницького РУП НУНП у Вінницькій області надано дозвіл на відбір біологічних зразків від 14.02.2024 у ОСОБА_8 , який доручено заступнику начальника СВ ВП №4 Вінницького РУП ОСОБА_19 , слідчим СВ ВП №4 Вінницького РУП ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , які входять до складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні (а.с. 169, 170, т.1).

Так, відбір зразків для дослідження проводився за участю медичного працівника, 14.02.2025. Відібрано у ОСОБА_8 зразки крові в об`ємі 10 мл, який в свою чергу поміщено до спеціального пакету НПУ PSP№1387947, який опечатано та підписано слідчим та працівниками КП «Погребищенська ЦЛ».

Процедура відбору зразків для дослідження була проведена відповідно до вимог КПК України.

Згідно висновку експерта №553 від 19.02.2024-20.02.2024 встановлено, що при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_8 методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 3,2 ‰.

У дослідницькій частині цього висновку зазначено, що у експертне відділення було доставлено речовий доказ: спецпакет НПУ PSP№1387948, на пакеті надпис від руки синіми чорнилами «орган поліції ВП №4 ВРУП Фабула: за фактом ДТП автомобіля «чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_16 . Всередині пакета знаходився зразок крові ОСОБА_8 , поміщений до медичного шприца ємністю 20 мл. Шприц був заповнений кров?ю на 20 мл зі згустком. До моменту дослідження спецпакет зі зразками крові водія ОСОБА_8 зберігався у побутовому холодильнику при t+5°С.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав той факт, що перебував в стані алкогольного сп`яніння перед тим, як почати керувати транспортним засобом. Зазначив, що після потрапляння у ДТП втратив свідомість. Прийшов у свідомість в лікарні м. Вінниці десь 26 чи 27 лютого 2024 року.

Таким чином, у суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт керування автомобілем на великій швидкості, проте його позиція зводиться до того, що момент забору крові він не пам`ятає.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого заподіяли потерпілому тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_11 стверджував, що ОСОБА_8 був тверезий. Після ДТП нічого не пам`ятає, прийшов у свідомість вже у лікарні м. Погребище. З обвинуваченим вони примирилися.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вони разом із чоловіком їхали зі ст. Ржевуська. Їхали зі швидкістю приблизно 70 км/год. Їх обігнав автомобіль, який потім зник, а придивившись вони побачили дим, збите дерево та машину у полі. Моменту ДТП не бачили. Потім викликали поліцію та дочекались приїзду пожежної та швидкої допомоги. Водій пошкодженого автомобіля був у авто, а пасажир у полі. Ознак алкогольного сп`яніння у водія свідок не бачила, вказала, що потерпілий був у свідомості.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що по дорозі зі ст. Погребище його автомобіль обігнав інший автомобіль. Швидкість автомобіля свідка була близько 80 км/год. Після обгону машина різко пропала. Після ДТП пасажир вилетів, лобового скла в машині свідок не бачив. Водій лежав на кермі, яке практично було у грудній клітці.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює медичною сестрою у Погребищенській ЦРЛ. Робила забір крові у ОСОБА_8 , який був без свідомості. Доручення на забір крові дав слідчий. По протоколу забір крові відбирається у 2 шприци ємністю 20 мл, однак у яку ємність відбиралася кров у ОСОБА_8 вона не пам`ятає. Також не пам`ятає і кількості шприців. Після відібрання зразків, вона віддала шприц слідчому, який при ній поклав шприц в пакет, але вона не пам`ятає чи той його упакував. Забір робила без обробки спиртом, знезаражувала хлоргекседином, звідки брала кров не пам`ятає, але точно не з катетера. На шприці свідок наклеїла лейкопластир з прізвищем обвинуваченого. Протокол слідчий не зачитував, вона лише швидко переглянула документ та підписала його.

Також вину ОСОБА_21 доводять наступні докази:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 14.02.2024 з фототаблицями та план-схемою до нього, відповідно до якого оглянуто місце пригоди на автодорозі Т0606 поблизу м. Погребище та зафіксовано пошкодження автомобіля марки «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 136 -167, т. 1);

- постанову про відбір біологічних зразків від 14.02.2024 у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який доручено заступнику начальника СВ ВП №4 Вінницького РУП ОСОБА_19 , слідчим СВ ВП №4 Вінницького РУП- ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , які входять до складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні (а.с. 169, т.1);

- постанову про відбір біологічних зразків від 14.02.2024 у ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який доручено заступнику начальника СВ ВП №4 Вінницького РУП ОСОБА_19 , слідчим СВ ВП №4 Вінницького РУП- ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , які входять до складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні (а.с. 170, т.1);

- протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_8 , відповідно до якого працівник КП «Погребищенська ЦЛ» відібрала зразки крові в ОСОБА_8 , які поміщено в шприц ємністю 10мл, який в свою чергу поміщено до спеціального пакету НПУ PSP№1387947, який підписано слідчим та працівниками КП «Погребищенська ЦЛ» (а.с. 171, т. 1);

- протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_11 добровільно надав зразки крові, які відібрали працівники КП «Погребищенська ЦЛ» за допомогою шприца ємністю 10 мл, який поміщено до спеціального пакету НПУ PSP№1387948, який підписано слідчим та працівниками КП «Погребищенська ЦЛ» (а.с. 172, т. 1);

- висновок експерта №553 від 19.02.2024-20.02.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у крові ОСОБА_8 , 1991 р.н., методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 3,2 ‰. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с. 176-177, т. 1).

- висновок експерта №554 від 16.02.2024-23.02.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у крові ОСОБА_8 , 1991 р.н., наявність похідних барбітурової кислоти, 1,4-бензодіазепіну та фенотіазіну, алкалоїдів групи опію, тетрагідроканабінолу, а також ефедрину та ефедрону не виявлено (а.с. 178-179, т.1);

- висновок експерта №555 від 19.02.2024-20.02.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у крові ОСОБА_11 , 1991 р.н. методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 3,4 ‰. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с. 180-181, т. 1).

- висновок експерта №556 від 16.02.2024-23.02.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у крові ОСОБА_11 , 1991 р.н. наявність похідних барбітурової кислоти, 1,4-бензодіазепіну та фенотіазіну, алкалоїдів групи опію, тетрагідроканабінолу, а також ефедрину та ефедрону не виявлено (а.с. 182-184, т.1);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.04.2024 з додатком до нього, відповідно до якого було проведено виїмку медичної картки стаціонарного хворого №539 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в прошитому вигляді (а.с. 187-188, т. 1);

- висновок експерта №СЕ-19/102-24/6636-ІТ від 11.04.2024, відповідно до якого водій автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , в даній дорожній обстановці, повинен був діяти відповідно до технічних вимог п.п.12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду. В діях водія автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за умови технічно працездатних систем, які відповідають за безпеку дорожнього руху автомобіля, вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України,які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з наслідками події даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 185-192, т.1);

- висновок експерта №77/78 від 15.04.2024-22.04.2024, відповідно до якого, при судово-медичній експертизі (18.04.2024) гр.. ОСОБА_11 виявлено рубець обличчя, який являється наслідком загоєння рани відповідної локалізації, що виник понад один місяць до обстеження. Згідно наданих медичних документів, у гр.. ОСОБА_11 під час стаціонарного лікування в КНП «Погребищенська міська лікарня» з 14.02.2024 по 15.03.2024 були виявлені тілесні ушкодження: «Політравма: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку; поперечний перелом в середній третині правої стегнової кістки зі зміщенням уламків; забійно-рвана рана правої щоки», які виникли від дії тупого (-их) предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи 14.02.2024. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 за ступенем тяжкості належать:

-поперечний перелом в середній третині правої стегнової кістки зі зміщенням уламків не являвся небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинив тривалий (понад 21 день розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

-закрита черепно-мозкова травма- струс головного мозку, рвана рана правової половини обличчя належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995) (а.с. 193-194, т.1);

- висновок експерта №СЕ-19/102-24/6926-ІТ від 01.05.2024, з якого слідує, що на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані, через несправності вказані в дослідницькій частині висновку. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування, ходової частини автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах рульового керування, гальмівної системи, ходової частини автомобіля «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_1 наявних несправностей, які могли б впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено, тому вирішення питання: «Якщо дані технічні несправності наявні, то чи є вони наслідком конструктивних недоліків системи або порушення правил їх експлуатації?» втрачає технічний зміст і не досліджувалось» (а.с. 196-200, т.1);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 26.05.2024 зі зламаним диском відеозапису до нього (а.с. 201-203, т.1);

-рапорти від 14.02.2025 15.02.2024 інспектора-чергового відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП У Вінницькій області ОСОБА_23 по факту ДТП зі травмованими, що сталася біля місцевого сміттєзвалища на автодорозі сполученням с. Плисків- м. Погребище (а.с. 69-73);

та інші.

Так, адвокат ОСОБА_7 разом з апеляційною скаргою подала клопотання про повторне дослідження в судовому засіданні протоколу отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 14.02.2024 та висновок судово-медичного експерта №53 від 20.02.2024. Вказане клопотання адвокат підтримала в судовому засіданні.

Апеляційним судом ухвалено на підставі ч.3 ст.404 КПК України повторно дослідити докази, а саме: протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 14.02.2024 та висновок судово-медичного експерта №53 від 20.02.2024, та дослідив вказані докази.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 374 КПК України, зокрема сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, зазначив місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини, статтю закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний ОСОБА_8 .

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 , оскільки останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (що підтверджується висновком експерта №553 від 19.02.2024-20.02.2024, згідно якого у крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт у концентрації 3,2 ‰, протоколом отримання біологічних зразків ОСОБА_8 від 14.02.2024 , проведеного на підставі постанови слідчого про відбір біологічних зразків від 14.02.2024 у ОСОБА_8 ).

Вказані докази суд першої інстанції визнав допустимими, з чим погоджується і колегія суддів.

Те, що свідки не вказали, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, не може підтверджувати, що останній був тверезий.

Вказані обставини виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 286 КК України, оскільки законодавець у ст. 286-1 КК України передбачив окремий склад кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння».

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом;обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та сама подія вчиненого ніким з учасників процесу не оспорюється.

Згідно вироку суду, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, вчиненого з необережності, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого,суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 ,який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, має міцні соціальні зв`язки, потерпілий претензій до обвинуваченого не має.

Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, не вмотивував яким чином зазначені вище обставини впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без відбування реального покарання, і дають підстави для застосування ст. 69 КК України.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України .

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилаючись на можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України,суд першої інстанції зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Проте, при ухваленні вироку суд першої інстанції не обґрунтував, яким є зв`язок обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 із вчиненим злочином і чому вони істотно знизили його тяжкість.

Крім того суд першої інстанції не виклав обґрунтування співмірності призначеного покарання вчиненому кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.286-1 КК.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у вечірню пору доби в межах населеного пункту та в результаті ДТП спричинив потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На переконання апеляційного суду, порушення Правил дорожнього руху особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не випадково було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Таким чином, позиція потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та примирився з останнім, визнання частково вини, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини та його позитивна характеристика, у цій справі не мають вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 діяння у сфері безпеки руху.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним та необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Частиною 1 ст.413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи вищенаведене в сукупності і взаємозв`язку, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.1ст.286-1 КК України- скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання з межах санкції ч.1ст. 286-1 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. Європейський суд з прав людини виклав правову позицію,що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів таке покарання буде відповідати принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 420 КПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.07.2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку апеляційного суду.

Строк відбування додаткового покарання у відповідності до ч. 3 ст. 55 КК України обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-(трьох) місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4