Номер провадження: 11-сс/819/115/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001848 від 15.08.2025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 24.11.2025 року.

Визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №34 від 01.02.2025 матроса ОСОБА_8 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 відділення берегової оборони 3 взводу берегової оборони 5 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до ст.19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2І02-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Відповідно до ст.4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, матрос ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.2, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи, бути взірцем для особового складу відділення щодо виконання службових обов`язків, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, матрос ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №158 від 30.05.2025 матрос ОСОБА_8 з 30.05.2025 вибув на лікування до медичної роти військової частини НОМЕР_1 до КНП ММР «Міська лікарня №5», де проходив стаціонарне лікування до 03.06.2025, після чого, 03.06.2025 матрос ОСОБА_8 був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, де проходив стаціонарне лікування до 09.06.2025, коли був виписаний з лікувального закладу за порушення госпітального режиму.

09.06.2025 матрос ОСОБА_8 зобов`язаний був прибути на службу до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 та приступити до несення обов`язків військової служби.

Так, з 09.06.2025 матрос ОСОБА_8 проводив час на власний розсуд, перебуваючи за межами військової частини, таким чином тимчасово ухилявся від несення обов`язків військової служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, матрос ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, в порушення ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.2, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним по закінченню лікування, а саме 09 червня 2025 року прибути до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин не з`явився на службу до вказаної військової частини, яка дислокується в АДРЕСА_2 та ухиляється від проходження військової служби до теперішнього часу.

Таким чином, в період з 09 червня 2025 року по теперішній час матрос ОСОБА_8 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, матрос ОСОБА_8 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надавав.

За викладених вище обставин, матрос ОСОБА_8 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення берегової оборони 3 взводу берегової оборони 5 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, по закінченню лікування, а саме 09 червня 2025 року не повернувся до місця розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 , та в подальшому був відсутній на службі без поважних причин, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 05 вересня 2025 року доки самостійно не з`явився до правоохоронних органів у м. Херсон, тим самим припинив вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

З урахуванням встановлених фактів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Свої доводи мотивує тим, що у межах кримінального провадження №0001848 наявні суттєві суперечності, які унеможливлюють обґрунтоване твердження про наявність ризиків переховування від суду або вчинення інших кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_8 та можливість здійснювати вплив в рамках даного кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_8 жодного разу не переховувався від органів досудового розслідування чи суду, що достовірно відомо стороні обвинувачення, однак вказана обставина не була взята до уваги судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що у клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 не зазначено будь-яких конкретних доводів наявності ризиків, на які зроблено посилання у клопотанні.

Зазначає, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від суду та ніколи не переховався від органів досудового розслідування, викликався для дачі пояснень та показів, прибував за повістками рамках кримінального провадження №0001848 від 15.08.2025, постійно перебував на зв`язку зі слідчим.

Крім того, ОСОБА_8 не має фізичної можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а навпаки надає всі наявні у нього документи.

Вказує, що ОСОБА_8 не має наміру та фізичної можливості незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Також ОСОБА_8 не має жодного наміру перешкоджати кримінальному провадженню. Навпаки, всі його дії, зафіксовані в матеріалах справи, свідчать про його готовність і бажання співпрацювати зі слідством. Цей факт підтверджується, зокрема, систематичним звітуванням слідчому ОСОБА_9 про свої дії, що зафіксовані у наданій суду переписці.

Звертає увагу на те, що стан здоров`я ОСОБА_8 є незадоволеним та він потребує лікування.

Зазначає, що ОСОБА_8 розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Незважаючи на розірвання шлюбу, ОСОБА_8 постійно та сумлінно виконує свій батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини, регулярно сплачуючи аліменти у формі та порядку, визначених чинним законодавством.

ОСОБА_10 має постійне місце проживання та роботи, постійно підтримує зв`язок з членами своєї родини, з батьком та друзями, які проживають на території України, має міцні соціальні зв`язки. За місцем проходження служби характеризується позитивно, інформації про негативну характеристику ОСОБА_8 не надано. За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно. ОСОБА_8 раніше кримінальних чи адміністративних правопорушень не вчиняв.

Просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 ..

У разі залишення без змін запобіжного заходу у виді застави,просить зменшити розмір застави до розумного та співмірного.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисник зазначає, що отримали 26.09.2025 лише неповний текст ухвали без її мотивувальної частини.

01.10.2025 повний текст ухвали від 26.09.2025 Херсонського міського суду Херсонської області було оприлюднено та надано загальний доступ до нього.

02.10.2025 захисник ОСОБА_7 направив заяву від 02.10.2025 про отримання повного тексту ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2025 через підсистему «Електронний суд».

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, просили їх задовольнити, позицію прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Зазначені захисником в клопотанні про поновлення строку обставини, на переконання колегії суддів, є поважними причинами його пропуску, тому в даному конкретному випадку строк на апеляційне оскарженню підлягає поновленню.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 , слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а саме:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до матеріалів провадження слідчим СВ Відділення поліції №1 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001848 від 15.08.2025 за ч.5 ст.407 КК України.

24.09.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, §57).

На даному етапі обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі суду, а саме:

- даними матеріалами службового розслідування;

- показаннями свідка ОСОБА_12 ;

- показаннями свідка ОСОБА_13 ;

- показаннями свідка ОСОБА_14 ;

- іншими матеріалами досудового розслідування.

Зазначені докази у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та визнаних наявними слідчим суддею, апеляційний суд вважає безпідставними.

Метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про недоведеність ризиків, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Так, у п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990р. у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.

Твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , є безпідставними.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Підстави для скасування застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, має постійне місце проживання та роботи, раніше не судимий, військовослужбовець, не визнає обставини вчинення правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, вчинене в умовах воєнного стану, підозру обґрунтовано вагомими доказами.

З урахуванням зазначених обставин, даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , а також тяжкості покарання, що загрожуватиме у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (зважаючи на покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним), оскільки серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ОСОБА_8 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину може незаконно впливати на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, він може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування чи спотворення обставин, які їм відомі, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії є вірогідним існування ризику впливу на свідків.

Належного обґрунтування та конкретизації ризиків, передбаченого п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України, подане клопотання не містить та прокурором не обґрунтовано в судовому засіданні, у зв`язку з чим слідчий суддя визнав їх недоведеними.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку, колегія суддів має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Соціальні зв`язки ОСОБА_8 та сукупність інших відомостей про особу підозрюваного в світлі інкримінованих обставин злочину не є такими беззаперечно стримуючими факторами, які б спростували існування вищезазначених ризиків.

Також апеляційний суд вважає неможливим застосування до підозрюваного ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, оскільки за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

А тому доводи апелянта про недоведеність обставин, з якими закон пов`язує застосування до підозрюваної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які, на думку сторони захисту, призвели до порушення конституційних прав підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними.

Що ж до доводів апеляційної скарги захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , то вказана обставина не є визначальною для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, відповідно до п.2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019р. №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012р. №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014р. №1348/5/572.

Відповідно до п.3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10 лютого 2012р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього захворювань можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, які зазначені в апеляційній скарзі захисника, були відомі слідчому судді на час розгляду клопотання слідчого та враховані при ухваленні відповідного процесуального рішення.

За вказаних обставин, слідчим суддею зроблено обґрунтований висновок про те, що обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є необхідним та достатнім для запобіганню існуючим ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки, що в свою чергу, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, вказує на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя застосував щодо підозрюваного ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень, яка є співрозмірною, а її розмір таким, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 , та запобігти існуючим ризикам.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів, так і потерпілого. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Інші обставини, якими апелянт обґрунтовує доводи апеляційної скарги, були відомі слідчому судді при ухваленні оскаржуваної ухвали і саме з урахуванням цих та інших обставин кримінального провадження було ухвалено відповідне рішення.

На цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину).

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому оголошено про підозру ОСОБА_8 , дані про його особу, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчим суддею правильно обраний такий запобіжний захід.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з наведеного вище, слідчим суддею ухвалено рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , яке відповідає вимогам КПК України і не суперечить практиці ЄСПЛ.

Отже, слідчий суддя врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, та у відповідності до положень даної норми ухвалив обґрунтоване та законне рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ..

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 до 24.11.2025 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4