Справа №212/534/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: Головуючого судді - ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0035692 від 26 вересня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією, кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , звання солдат, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 24.01.2022 року Жовтневим районним судом міста Кривий Ріг, за ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.75, ст.76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 03.10.2023 року Жовтневим районним судом міста Кривий Ріг, за ч.4 ст.358 КК України, на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 29.11.2022 року і остаточно призначено 3 роки позбавлення волі. Звільнений 07 червня 2024 року ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 21 день на підставі ст.81-1 КК України, для проходження військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №165 солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року солдат ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

27 березня 2025 року солдат ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно без дозволу командира залишив місце служби, а саме розташування частини за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 27 березня 2025 року солдат ОСОБА_6 , самовільно без дозволу командира залишив місце служби, а саме розташування частини за адресою: АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого неприбуття ОСОБА_6 , не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

27 березня 2025 року, самовільно без дозволу командування залишив місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі АДРЕСА_2 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 23 грудня 2025 року його не виявили працівники карного розшуку з якими він добровільно прибув до відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костя Гордієнко, 7, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Самовільне залишення військової частини, як триваючий злочин, фактично було закінчено у АДРЕСА_4 , оскільки ОСОБА_3 , весь час ухилення від військової служби проводив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та пояснив, що 07 червня 2024 року звільнився з місць позбавлення волі для проходження військової служби, оскільки уклав контракт з військовою частиною НОМЕР_1 . Певний час він проходив службу, отримав поранення, потім ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, він не зміг приїхати додому, його не відпускали. Лише після того, як його відвели з позицій, 27 березня 2025 року він самовільно залишив військову частину, щоб поїхати додому. Більше не повернувся, тому що більше в цю частину він повертатись не хотів. В грудні 2025 року його затримали працівники поліції. У скоєному кається, має намір в подальшому продовжити військову службу.

Обвинувачений ОСОБА_3 також звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні та вважав зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.

З`ясувавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти застосування у справі положень ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України доведена в повному обсязі за ознаками: самовільного залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідом не являється, не одружений, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має.

Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст.66 КК України, є щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючою покарання обставиною, згідно ст.67 КК України, є рецидив кримінального правпорушення.

Приймаючи до уваги обставини справи, позицію сторони обвинувачення та захисту щодо необхідності призначення покарання у мінімальному розмірі, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, проте на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.5 ст.407 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст.50 КК України.

Крім того, покарання слід призначати із застосуванням ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуте покарання у вигляді трьох років і одного місяця позбавлення волі, призначене за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року.

Цивільний позов по справі не заявлений. Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370-371, 374, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року і остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років і одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання з 23 грудня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України. Особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1