Справа №591/6367/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1070/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/6367/21 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2025 про продовження строку тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 , застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки її підзахисний тривалий час утримується під вартою, жодних нових доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_11 не встановлено, можливість їх отримання вичерпана, а ризики, на які вказував прокурор, з часом суттєво зменшились. ОСОБА_11 на обліку у лікарів не перебуває, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання матері, оскільки зміст, мотиви, оцінка ризиків в оскаржуваній ухвалі ідентичні попередній ухвалі суду, який вкотре посилається на тяжкість покарання, не надаючи оцінку в сукупності з іншими обставинами провадження. ОСОБА_9 тривалий час утримується під вартою, ризики значно зменшились, потерпілі допитані і останні не підтвердили спроб тиску на них з боку обвинувачених. Вважає необгрунтованим і визначений судом розмір застави, який є неспівмірним з матеріальними можливостями ОСОБА_9 .

У Зарічному районному суді м. Суми знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187 КК; ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 309 КК, розгляд якого по суті пред`явленого обвинувачення до закінчення дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що у кримінальному провадження наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_9 неможливо.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2025 (з урахуванням ухвали від 29.09.2025) обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою та визначено кожному заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 грн, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у разі її внесення. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ризики, на які вказував прокурор, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, продовжують існувати і запобігти цим ризикам неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, від них будь-яких клопотань, в тому числі і про їх безпосередню участь в апеляційному розгляді згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК, до суду апеляційної інстанції не надходили, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 у їх відсутність, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Оскільки копія ухвали суду була отримана захисником ОСОБА_14 електронною поштою 11.08.2025, а з апеляційною скаргою вона звернулась через «Електронний суд» 15.08.2025, то з метою забезпечення доступу до правосуддя колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу суду, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. Тобто, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Іншими словами, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого; визначення таких прав вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, а ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357 і ч. 2 ст. 309 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку або іншого рішення по суті пред`явленого обвинувачення, тому колегія суддів не має права надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості, вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або суду першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, інших обставин, які підлягають врахуванню при продовженні запобіжного заходу, а також необхідності (доцільності) тримання обвинувачених під вартою для запобігання ризиків до закінчення судового розгляду по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на це, урахування тяжкості кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинувачених та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищують ризик того, що вони може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому дійсно «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, цей ризик не зменшився та є актуальним і на час розгляду апеляційних скарг, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цих кримінальних правопорушень, конкретні обставини провадження та дані про обвинувачених, а ризик втечі має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що потерпілі вже допитані судом і не підтвердили спроби тиску на них з боку обвинувачених, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом було задоволено клопотання обвинувачених в порядку ст. 319 КПК про необхідність повторного проведення частини процесуальних дій, здійснених до заміни судді, зокрема щодо допиту потерпілих, свідків. При цьому на час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 тримання під вартою допит свідків ще не проведений, а допитана тільки одна потерпіла.

Необхідно зауважити, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Тобто, на стадії судового розгляду кримінального провадження, така обставина як «обґрунтована підозра» майже втрачає свою актуальність, так як при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який у свою чергу випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання щодо винуватості чи, навпаки, невинуватості обвинувачених, а намагання надати правову оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду.

Є таким, що продовжує існувати й ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи фактичні обставини вчинених правопорушень, а також репутацію обвинувачених.

Твердження захисників в апеляційних скаргах про надмірну тривалість знаходження ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під вартою має місце, але затримка в судовому розгляді обвинувального акту у розумні строки викликана об`єктивними чинниками, а саме складністю кримінального провадження, зміною складу суду, процесуальною поведінкою обвинувачених, які неодноразово зверталися з клопотаннями про відкладення судового розгляду з метою заміни захисників, заявлення ряду відводів складу суду та прокурору, скарги на стан здоров`я після оголошення судового рішення, з яким останні не погоджуються, тому підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено.

Важливо зауважити, що у разі значної складності кримінальне провадження може тривати протягом значного періоду часу, це не буде порушенням розумних строків, про що констатував ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.05.1998 в справі «Хозе проти Нідерландів», а саме «зважаючи на складність справи, а також на обрану стороною захисту тактику допиту великої кількості свідків, установлено відсутність факту порушення розумних строків навіть у випадку тривалості процедур понад 8 років». «Розумність тривалості провадження має оцінюватись у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника і відповідних органів; вимоги оперативності розгляду кримінальних проваджень у справах, за якими підсудний тримається під вартою, ґрунтуються на підвищених вимогах до розумного строку розгляду; з урахуванням обставин справи тривалість судового розгляду навіть понад 5 років 2 місяці не визнано надмірним для розгляду складної справи» (рішення ЄСПЛ у справі «Рінгайзен проти Австрії»).

Отже доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, необхідно визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, враховуючи тривалість перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під вартою суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для зменшення визначеного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, із покладенням обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК, в тому числі щодо утримання від спілкування з потерпілими і свідками, і який на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2025.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07.08.2025 відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників ОСОБА_17 і ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4