Справа № 347/1817/25
Провадження № 1-кп/347/336/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Косів клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.08.2025 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,громадянина України, українця, освіта середня, не одружений, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, військовозобовязаний, раніше не судимий за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.289 КК України,-

в с т а н о в и в:

01.09.2025 року до Косівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 від 11.08.2025 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.

Прокурор Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 подав до суду клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 11.08.2025 близько 18.00 годин, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, з метою незаконно заволодіти транспортним засобом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що транспортний засіб автомобіль марки ВА3-21099, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у чужій власності, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, з метою реалізації свого злочинного умислу зайшов на території огородженого домогосподарства, що на АДРЕСА_2 , де знаходився припаркованим вищевказаний транспортний засіб. В подальшому, ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел, шляхом обману ОСОБА_6 , яка перебувала на території домогосподарства, та є дружиною фактичного користувача транспортного засобу ОСОБА_7 , повідомив ійкиєвравнив інформацію, що останній дозволив йому користуватися автомобіль марки ВА3-21099, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та в подальшому, не маючи законного права, ОСОБА_5 сів на водійське місце вказаного автомобіля, який був відчиненим, за допомогою ключа, що знаходився в замку запалювання, завів двигун.

Переконавшись, що транспортний засіб, яким він мав умисел незаконно заволодіти, справний, а також, у наявності доступу до салону автомобіля з подальшою можливістю його завести та пересуватись, повідомив ОСОБА_6 , що не має наміру керувати транспортним засобом та прийде пізніше, вийшов за межі території господарства.

Продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на реалізацію свого злочинного задуму, ОСОБА_5 , дочекався, коли ОСОБА_6 на подвір?ї домогосподарства не буде та вона зайде до приміщення будинку, зайшов вдруге на території огородженого домогосподарства, що на АДРЕСА_2 , де знову відчинив автомобіль марки ВА3-21099, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , незаконно проник в салон автомобіля, завів двигун, за допомогою ключа запалювання, зазделегіть знаючи про таку змогу, завів двигун, відчинив металеві ворота, та повернувшись виїхав вказаним транспортним засобом за межі огородженої території домогосподарства.

В подальшому, ОСОБА_5 з метою продовжити, незаконно розпоряджатися транспортним засобом марки ВА3-21099, сірого кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він незаконно заволодів, переїхав ним до місця свого проживання на АДРЕСА_3 , та помістив його до приміщення гаража, що перебуває у його користуванні, де і зберігав.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому з проникненням у приміщення чи інше сховище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України.

11.08.2025 ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК У країни, затриманий в порядку ст. 208КПК України.

12.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого 4.2 ст.289 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколами допиту свідків, протоколами огляду місця події, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та іншими доказами зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відносяться до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п?яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2025 відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.10.2025, у зв?язку з чим виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На даний час роздляд вказаного кримінального провадження не завершено, у зв?язку з чим виникла необхідність в продовженні строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом - Конвенція), а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ).

Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Піесо проти Угорщини).

Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).

Згідно статті 5 1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження і до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

З огляду на вищевказане положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м?якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання, передбачений за вчинення кримінального правопорушення у якому обвинувачується, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки анкетні дані свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_5 відомі та обвинувачений може незаконно схиляти цих осіб до надання неправдивих показів;

також ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як на

даний час обгрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного злочину.

З викладеного вище вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому в обгрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання вказаним ризикам.

Обрання більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, викладеним вище, а тому відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити дію застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просить його задоволити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення поданого прокурором клопотання. Просять обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого або застосувати запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, подане прокурором клопотання та заслухавши учасників судового провадження приходить такого висновку.

Ухвалою слідчого судді від 13.08.2025 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 09.10.2025 включно з визначенням розміру застави.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розділ ІІ Кримінально процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Оцінці судом при розгляді даного клопотання підлягають обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, а також обставини визначені ст. 178 КПК України.

Так, стосовно обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачених частиною 2 статті 307, частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України суд зазначає, що усталена практика ЄСПЛ приходить до висновку, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, повідомлена ОСОБА_5 підозра вочевидь є обґрунтованою.

Стосовно наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що прокурором доведена наявність вказаних ризиків.

Оскільки, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, у випадку визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - безальтернативності санкції ч. 2 ст. 289 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати його до спроб ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», за якими при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину, тобто санкція за вчинене кримінальне правопорушення має бути важливим критерієм для визначення виду запобіжного заходу, який підлягає застосуванню.

Більше того, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 не працевлаштований,не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, може незаконно впливати на свідків так як розгляд справи перебуває на стадії підготовчого провадження.

Окрім цього, під час вирішення цього клопотання судом було враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, те, що дане кримінальне правопорушення є тяжким, вік та стан здоров`я (інформація щодо стану здоров`я обвинуваченого несумісного з триманням під вартою - відсутня).

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що прокурор довів обставини, передбачені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, у тому числі і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам, враховуючи те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обраного на досудовому слідстві, то суд керується рішенням Конституційного суду від 23.11.2017р. №1-28/2017, згідно якого продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для його застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, а тому може бути застосоване судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Строк дії запобіжного заходу слід обчислювати з моменту винесення ухвали суду, тобто з 30.09.2025 року.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також майновий і сімейний стан, суд вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 90840 грн. та покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, визначених КПК України.

керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186-187, 193-194, 196- 197, 202, 205, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання задоволити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» на строк 60 днів до 28 листопада 2025 року включно.

Строк запобіжного заходу обчислювати з дня винесення ухвали, а саме з 30 вересня 2025 року.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90840 (девяносто тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на такі реквізити: одержувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26289647, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002265, призначення платежу: застава по кримінальному провадженню № 0000222 від 11.08.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2025 року.

У разі внесення застави звільнити негайно з-під варти обвинуваченого ОСОБА_5 та покласти на нього обов`язки строком до 28.11.2025 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з селища Яблунів Косівського району Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1