Номер провадження: 11-кп/813/2235/25
Справа № 331/4881/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 про повернення прокурору обвинувального у к/п №0001203 від 02.08.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою технічною освітою, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у к/п №0001203 від 02.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України був повернутий прокурору для усунення недоліків.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 всупереч принципу презумпції невинуватості зазначені дані про інших 5 осіб, яких можливо ідентифікувати, при цьому, вироки були постановлені відносно двох осіб, з приводу інших осіб дані відсутні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступне:

- обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у повному обсязі відповідає вимогам ст. 291 КПК України;

- формулюючи обвинувачення прокурором у обвинувальному акті були зазначені ті обставини, які він вважає доведеними у відповідності до приписів кримінального процесуального законодавства;

- постановою прокурора від 02.09.2024 у порядку ст. 217 КПК України з матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 були виділені в окреме провадження матеріали відносно ОСОБА_8 . Приписами ч. 2 ст. 28 КПК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Домовленість про спільне вчинення, кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони, тобто виключення (не зазначення) прокурором із обвинувального акту посилань на осіб із конкретизації кожного (із зазначенням конкретних прізвищ імен по батькові та дати народження ) і є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

- висновки суду з приводу відсутності інформації відносно руху провадження щодо інших осіб не відповідає дійсності, оскільки прокурором було повідомлено суд про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебуває на розгляді у Макарівському районному суді Київської обл. на стадії дослідження доказів;

- у наведених кримінальних провадженнях стороною обвинувачення при складанні обвинувальних актів у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення конкретизовано осіб (з посиланням на прізвище ім?я по батькові та дату народження) у тому числі ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, які ставляться у вину і ОСОБА_8 , тобто судами 1-ої інстанції - Олександрівським (раніше Жовтневим) районним судом м. Запоріжжя та Макарівським районним судом Київської області при вирішенні питань про затвердження угоди та призначення справи до розгляду не виявлено порушень вимог ст. 291 КПК України;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги позицію Верховного Суду викладену у постанові від 06.05.2025 (справа №? 991/1324/20, провадження №? 51-6702км23) відповідно до якої «засудження за співучасть у вчиненні злочину за відсутності одночасного чи попереднього засудження виконавця цього кримінального правопорушення, само по собі не становить порушення права на справедливий судовий розгляді».

За таких обставин, прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 та призначити новий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_8 в суді 1-ої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість захисник та обвинувачений залишили вирішення зазначеного питання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, при ухваленні оскаржуваної ухвали зазначених вимог закону судом 1-ої інстанції було дотримано в повній мірі.

У відповідності до ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України, отже обвинувальний акт може бути повернутим прокурору лише з мотивів його невідповідності вимогам вказаної статті.

Згідно із ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Разом з цим, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 обвинувальний акт містить посилання на анкетні данні інших співучасників злочину, що не відповідає приписам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів враховує, що формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування. При цьому, хоча п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК і не містить вимог, яким саме чином в обвинувальному акті слід наводити відомості стосовно інших співучасників при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та при формулюванні обвинувачення, проте такі відомості мають бути зазначені з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

За приписами ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги приписи ст. 17 КПК України, у яких реалізується положення ст. 129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Відповідно до практики ЄСПЛ презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону в таких судових рішеннях ЄСПЛ як «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Водночас, в інших рішеннях ЄСПЛ зазначено, що попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що встановлені стосовно ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, анкетні данні яких зазначено в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно цих осіб.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03.03.2016 у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на не преюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Посилання прокурора на те, що судами 1-ої інстанції інших областей при вирішенні питань про затвердження угоди за аналогічних обставин та призначення справи до розгляду не виявлено порушень вимог ст. 291 КПК України не свідчать жодним чином про необґрунтованість оскаржуваної ухвали, більш того висновки судів 1-ої інстанції для апеляційного преюдиційного значення не мають.

Колегія суддів враховує доводи прокурора з приводу того, що ним було повідомлено суд про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебуває на розгляді у Макарівському районному суді Київської обл. на стадії дослідження доказів, при цьому зазначені обставини не спростовують висновки суду з приводу факту порушення принципу презумпції невинуватості.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд 1-ої інстанції вірно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Відтак, на думку апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинуваченого, особами не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування, чи зміни ухвали суду 1-ої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та для скасування оскаржуваної ухвали, яка є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 24, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 про повернення прокурору обвинувального акту у к/п №0001203 від 02.08.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3