Справа № 738/2024/25
№ провадження 1-в/738/266/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Засуджений ОСОБА_2 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням, в якому, посилаючись на тяжкий сімейний стан, незадовільний стан здоров`я, похилий вік, просить застосувати до нього ст.81 КК України.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання, посилаючись на обставини викладені в ньому, просили його задовольнити. Засуджений наголосив на тому, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я та похилим віком він позбавлений можливості працювати, а отже і отримувати заохочення.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_2 , відбуваючи покарання в Менській ВК (№91), притягувався до дисциплінарної відповідальності, разом з тим жодного разу не заохочувався, що свідчить про те, що його поведінка не є стабільно позитивною, а тому вважає, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Встановлені судом обставини.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року вирок суду Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 06 серпня 2019 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи, вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 06 серпня 2019 року.

За час перебування в Державних установах «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», «Чернігівський слідчий ізолятор» порушень режиму утримання не допускав, розпорядку дня дотримувався, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 21 серпня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де за невиконання законних вимог адміністрації установи 04 квітня 2023 року отримав стягнення у вигляді попередження начальника установи виконання покарань, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, на підприємстві установи не працевлаштований через пенсійний вік та стан здоров`я, заохочень не має. На підставі поданої засудженим письмової заяви залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», заходи якої намагається виконувати. Відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні, реагує на них посередньо.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №22 від 15 серпня 2025 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 58 бали.

Засудженим ОСОБА_2 на підтвердження обставин викладених в клопотанні надано суду: медичну довідку №596/ЧГ-25 від 18 серпня 2025 року, видану медичною частиною №91 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», з якої вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» засуджений неодноразово звертався за медичною допомогою до чергового фельдшера, лікаря-терапевта, лікаря-хірурга, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичній частині №91, перебуває на диспансерному обліку, є непрацездатним за станом здоров`я та віком, а також докази тяжкого матеріального стану його сім`ї, завданого внаслідок збройної агресії російської федерації на території Новгород-Сіверської міської територіальної громади.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Отже, з положень статті 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи, за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, або розгляду клопотання, а на даних за увесь час відбування покарання або принаймі протягом значної частини цього строку.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений за час відбування в установі виконання покарань за невиконання законних вимог адміністрації установи в квітні 2023 року отримав стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, та на противагу цьому не має жодного заохочення. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні установи, відвідує, проте реагує на них посередньо.

Також в матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколом №17 від 16 серпня 2023 року та протоколом №23 від 03 грудня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтею 82 КК України, оскільки засуджений відповідно не стає та не став на шлях виправлення.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року, яка набрала законної сили 04 квітня 2025 року, ОСОБА_2 відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст.82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Згідно з витягом з рішення комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_2 в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України (протокол №22 від 15 серпня 2025 року).

Суд звертає увагу, що передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, проте такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання, судом не встановлено.

Відсутність на даний час діючих стягнень у засудженого, дотримання ним режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки погашення та зняття стягнень має важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України, таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 58 балів, що вказує на те, що він не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_2 є особою пенсійного віку та згідно з медичною довідкою від 18.08.2025 є непрацездатний за станом здоров`я та віком.

Згідно з вказаним вище висновком щодо ступеня його виправлення володіє достатніми професійними навичками для отримання роботи, бажання працювати не виявляє 0 балів (Розділ II), за дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи, ставлення до персоналу установи виконання покарань - 0 балів (Розділ V), що не може свідчити про його сумлінну поведінку.

Дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі.

Доводи засудженого про тяжкий сімейний стан та незадовільний стан здоров`я не є підставою для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у розумінні ст.81 КК України.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_2 відбуває покарання у виді 8 років позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого у кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, винуватість у вчиненні якого засуджений не визнавав як під час розгляду кримінального провадження в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, по прибуттю до установи виконання покарань заяв про визнання вини не подавав. У бухгалтерії установи знаходяться виконавчі листи про стягнення процесуальних витрат на загальну суму 6594,42 грн, та про відшкодування шкоди за цивільними позовами потерпілих на загальну суму 604495 грн..

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки відсутні підстави однозначно стверджувати про виправлення засудженого, а також переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 22 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1