Дата документу 14.01.2026 Справа № 331/6000/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6000/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/92/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 5 лютого 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу УСБ в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк в межах строку досудового розслідування - до 6 лютого 2026 року із визначенням застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121120 грн.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, за наступних обставин.

Громадянин України ОСОБА_7 , будучи проросійські налаштованою особою, яка підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією о 21 год. 18 хв. 23 серпня 2023 року, перебуваючи за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своєї діяльності, маючи прямий злочинний умисел направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів необмеженому колу осіб (користувачів), використовуючи власні електронні (мобільні) пристрої та всесвітню мережу «Інтернет», за допомогою облікового запису (аккаунту) на ім`я « ОСОБА_11 » з постійним ID: НОМЕР_1 та юзернеймом ОСОБА_12 , в месенджері «Telegram», зареєстрованого на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , здійснив виготовлення та поширення матеріалів, шляхом особистих дописів (коментарів) під публікаціями, розміщеними про проросійському інформаційному ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у месенджері «Telegram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що є засобом масової інформації у яких міститься визнання правомірною та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, який є невід`ємною складовою проросійського інформаційного ресурсу відкритого типу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у месенджері «Telegram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », з необмеженим колом осіб (користувачів).

Також ОСОБА_7 , у період часу з 12 січня 2024 року до 26 жовтня 2024 року, перебуваючи за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своєї діяльності, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів необмеженому колу осіб (користувачів), використовуючи власні електронні (мобільні) пристрої та всесвітню мережу «Інтернет», за допомогою облікового запису (аккаунту) на ім`я « ОСОБА_11 » з постійним ID: НОМЕР_1 та юзернеймом ОСОБА_12 , в месенджері «Telegram», зареєстрованого на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , здійснив виготовлення та поширення матеріалів, шляхом особистих дописів (коментарів) під публікаціями, розміщеними на проросійському інформаційному ресурсі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у месенджері «Telegram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що є засобом масової інформації у яких міститься виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, який є невід`ємною складовою проросійського інформаційного ресурсу відкритого типу «На самом деле в Запорожье» у месенджері «Telegram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », з необмеженим колом осіб (користувачів).

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

1 липня 2025 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

6 листопада 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2025 року застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 6 січня 2026 року, із встановленням застави у розмірі 121120 грн.

Постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 23 грудня 2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 6 лютого 2026 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у разі залишення обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити мінімальний розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 60560 грн.

В обґрунтування скарги вказує про недоведеність ризиків, на теперішній час вилучено необхідні предмети та документи, які були долучені до матеріалів кримінального провадження.

Зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою та має хронічні захворювання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про неактуальність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про необґрунтованість клопотання прокурора, а також вказав, що не має наміру переховуватися та має забезпечувати свою сім`ю.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, і яке може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є вагомі обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З огляду на ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання особи під вартою, і існують об`єктивні перешкоди для завершення досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Так, слідчий суддя, розглядаючи вказане клопотання, у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178, 199 КПК України, встановив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики продовжують існувати та не зменшилися до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу і в сукупності з даними про особу підозрюваного вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу.

З вказаними висновками слідчого судді, колегія суддів повністю погоджується, оскільки перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів провадження встановлено, що необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 підтверджена.

Так, строк дії запобіжного заходу закінчується 6 січня 2026 року, проте завершити проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій до спливу строку тримання під вартою не виявляється за можливе внаслідок складності кримінального провадження та необхідності здійснення ряду слідчих та процесуальних дій.

Із наведеного убачається, що сторона обвинувачення навела факти, які вказують на неможливість на момент продовження тримання під вартою завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що у сукупності з іншими доказами виправдовує подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, в ході апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено нових обставин, які не були відомі під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчому судді, котрі б дозволяли на цій стадії дійти висновку щодо відсутності обґрунтованої підозри.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то із оскаржуваного судового рішення убачається, що слідчий суддя дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, установлені при застосуванні запобіжного заходу ризики, передбачені п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжували існувати на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Так, апеляційний суд вважає, що ризик знищення, приховання або спотворення, наразі не зменшився, оскільки із фактичних обставин, викладених в повідомленні про підозру слідує, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини вчинялись за допомогою його облікового запису, в месенджері «Telegram», при цьому, використовуючи власні електронні (мобільні) пристрої, отже, будучі на свободі, маючи доступ до свого облікового запису, ОСОБА_7 може вчинити дії, спрямовані на знищення інформації.

На переконання колегії суддів, застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не виключає можливості підозрюваного ОСОБА_7 користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів для приховання або знищення інформації, яка наразі не встановлена органом досудового розслідування.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що із аналізу матеріалів клопотання убачається, що ОСОБА_7 має проросійські та антиукраїнські погляди, що може спонукати його до вчинення інших аналогічних злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує і систематичний характер вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, що також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, клопотання старшого слідчого задоволено слідчим суддею обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою відносно останнього.

Також, при розгляді клопотання відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України досліджені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, слідчий суддя ретельно дослідив доводи клопотання старшого слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

При цьому, для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні існує законодавчо встановлена необхідність у проведенні слідчих та процесуальних дій, обґрунтованість та необхідність яких було перевірено.

З урахуванням особи підозрюваного, стану його здоров`я, наявності обґрунтованої підозри, продовження існування ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились з часу застосування запобіжного заходу, беручи до уваги те, що на даний час у вищезазначеному кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, колегія суддів не знайшла підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи сторони захисту з приводу того, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, має матір, яка є пенсіонеркою та має хронічні захворювання, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, в апеляційній скарзі захисник посилається на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, разом з тим, судовою колегією не здобуто даних про такі соціальні зв`язки підозрюваного, які були б для нього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до органу досудового розслідування.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Так, як встановлено з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2025 року застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 6 січня 2026 року, із встановленням розміру застави у сумі 121120 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею у межах, зокрема щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справ «Мангурас проти Іспанії» та «Істоміна проти України» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Так, з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , встановлені органом досудового розслідування обставини, дані про особу підозрюваного та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що визначення застави саме в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти наявним ризикам.

При цьому, слід зазначити, що визначений розмір застави, не є максимальним, який встановлений ч. 5 ст. 182 КПК України, що свідчить про те, що при визначення розміру застави у даному кримінальному провадження, слідчим суддею із дотриманням конвенційних принципів обґрунтовано та справедливо було визначено розмір застави, який з одного боку не є занадто обтяжуючим для підозрюваного, а з іншого, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду та убезпечити від реалізації встановлених ризиків.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині зміни розміру застави у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 5 лютого 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4