МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/99/26

Провадження № 1-в/210/50/26

30 січня 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , учасники провадження, які беруть участь у розгляді справи: прокурор Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , представник ДУ "КВК № 80" - ОСОБА_4 , засуджений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі дистанційного судового провадження подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на засудженого:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, без постійного місця проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше судимий: 26.07.2022 року Франківським районним судом міста Львова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Засуджений: 09.11.2022 року Франківським районним судом міста Львова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком від 26.07.2022 року та даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23.02.2023 року, вирок від 09.11.2022 року в частині призначеного покарання змінено. Вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Франківського районного суду міста Львова від 26.07.2022 року виконувати самостійно.

Відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)»

початок строку відбування покарання 22.07.2022 року, кінець 22.07.2027 року,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (ст. 81 КК України), -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшло подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_6 на засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (за статтею 81 КПК України).

Заява подана в порядку статей 537-539 КПК України до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 14 січня 2026 року призначено розгляд подання в режимі відеоконференції за місцем відбування покарання останнього.

Позиції сторін.

Представник ДУ «КВК № 80» подання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що стан здоров"я ОСОБА_5 погіршується, останній постійно перебуває на лікуванні. Наразі пересувається на інвалідному візку, встановити групу інвалідності в умовах колонії та тих установ, де проходив засуджений лікування не є можливим через відсутність спеціальної комісії. Засуджений дотримувався умов відбування покарання, до праці не залучався, оскільки захворів під час відбування покарання, йому надається медикаментозне лікування.

ОСОБА_5 підтримав подання з мотивів, викладеній у ньому. Просив умовно-достроково звільнити його, оскільки має проблеми зі здоров`ям, два роки пересувається на інвалідному візку, інвалідність не оформлюють в колонії, усвідомив вчинене, виплатив шкоду в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання, оскільки подання є передчасним, залишок строку значний, і не досягнуто мети покарання відносно засудженого.

Суд, дослідивши матеріали особової справи відносно засудженого, приходить до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом.

Засуджений ОСОБА_5 в ДУ «Криворізька ВК (№ 80)» м. Кривий Ріг перебуває з 01.05.2023 року. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, стягнень не має, має 1 заохочень. На профілактичному обліку не перебував та не перебуває. Регулярно залучається до робіт з благоустрою установи пов`язаних з підтриманням в чистоті та порядку відділення та прилеглої території. Після переведення до дільниці соціальної реабілітації був працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «КТВЗ». Володіє достатніми професійними навичками для отримання роботи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Соціальні зв`язки підтримує лише з сестрою шляхом телефонних переговорів та отримання посилок. З іншими рідними та близькими спілкування не підтримує, вони не бажають відновлювати зв`язки з ним. Усвідомлює, що саме треба змінити в житті та бере участь в реалізації задуманого, має позитивні плани на майбутнє та працює над їх реалізацією. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «правова просвіта». Закінчив курси підготовки до звільнення.

Не має заборгованості за виконавчими листами та іншими виконавчими документами.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

З матеріалів справи та довідки про наявність стягнень та заохочень встановлено, що станом на момент розгляду подання ОСОБА_5 має 1 (одне) заохочення, стягнень не має взагалі.

Крім того, згідно довідки про доходи, ОСОБА_5 за період з 01.06.2025 року по 31.11.2025 року не має доходів.

Відповідно до медичного висновку ОСОБА_5 знаходиться на «Д» обліку.

З індивідуальної програми соціально-виховної та психологічної роботи із засудженим вбачається, що ОСОБА_5 станом на 19.12.2025 року довів своє виправлення.

Мотиви та висновку суду

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; (ч.2, п.2 ч.3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з частини 1 статті 81 КК України є фактичне відбування особою певного виду покарання.

Підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Розглядаючи клопотання засудженого щодо застосування умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

Згідно з пунктом 9 розділу І наказу Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року за № 2300/5 зі змінами та доповненнями "Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими" (зі змінами та доповненнями, надалі Наказ № 2300/5) ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Кожні шість місяців здійснюється перегляд оцінки ризиків, під час якого враховуються отримані результати соціально-виховної роботи із засудженим за попередній період та інформація щодо факторів ризику засудженого. За результатами перегляду оцінки складається індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим на наступні шість місяців, яка може містити як нові цілі та заходи до них, так і передбачати продовження роботи над цілями, поставленими на попередньому етапі, та включати актуальні заходи на цей період.

З метою контролю результатів реалізації індивідуальних програм роботи із засудженими, фіксації соціально-виховних та психологічних заходів ведуться у кримінально-виконавчих установах - Щоденник індивідуальної роботи із засудженим.

Тобто, оцінка ступеню виправлення здійснюється за такими критеріями: дотримання вимог режиму відбування покарання; поведінка стосовно персоналу; поведінка стосовно інших засуджених; ставлення до виконання робіт із самообслуговування, благоустрою колонії; дотримання правил санітарії та гігієни; ставлення до участі в програмах диференційованого виховного впливу. В кінці відповідного Розділу Щоденника передбачається виставлення середнього балу та фіксації загальних зауважень.

Так, в основу оцінки ступеню виправлення засуджених покладається виконання ними обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 107 КВК України. Серед важливих критеріїв вважається оцінка «ставлення до участі в програмах диференційованого виховного впливу», як засобу стимулювання правослухняної поведінки засуджених та елементу виховного впливу (ст. 123 КВК України). Крім того, має враховуватись загальноосвітнє і професійно-технічне навчання засуджених (ч. 2 ст. 126 КВК України); участь засуджених у самодіяльних організаціях, його соціально корисна активність (ч. 2 ст. 127 КВК України).

Частиною 1 статті 118 КВК визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Відповідно до статті 123 КВК України соціально-виховна робота - цілеспрямована діяльність персоналу органів і установ виконання покарань та інших соціальних інституцій для досягнення мети виправлення і ресоціалізації засуджених.

Соціально-виховна робота спрямована на формування та закріплення в засуджених прагнення до заняття суспільно корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законів та інших прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів.

Участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Розглядаючи клопотання щодо застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за тяжкий злочин. За весь час відбування покарання засуджений має 1 (одне) заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, стягнень не має.

Також встановлено, що ОСОБА_5 за станом здоров"я не залучається до праці, а так само й не має можливості працювати на підставі договорів цивільно-правового характеру, оскільки після прибуття до установи відбування покарання захворів, має обмежені фізичні можливості, що не дають йому змогу працювати (параліч нижніх кінцівок, пересувається в інвалідному візку).

ОСОБА_5 неодноразово перебував на лікуванні в ДУ "Дніпровська багатопрофільна лікарня № 4".

За повідомленням представника установи відбування покарань, до ОСОБА_5 не можуть бути застосовані положення статті 84 КК України, оскільки його діагнох не входить до переліку хвороб, на підставі яких установа має право скерувати відповідне подання.

Також встановлено, що ОСОБА_5 після захворювання був забезпечений інвалідним візком, що надало йому можливість пересуватися, проте відсутня можливість забезпечити встановлення групи інвалідності.

Засуджений бере участь у реалізації програми диференційного виховного впливу «Правова просвіта». Залучений до робіт з благоустрою, має проблеми зі здоров`ям, тому до праці на виробництві не був залучений, у зв`язку із чим і не має доходів.

При розгляді подання, та час спілкування з засудженим встановлено, що він дійсно довів своє виправлення, усвідомив наслідки вчинення дій, за які притягувався до кримінальної відповідальності, на свободі має міцні соціальні зв`язки.

Наявність заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, відсутність стягнень, дотримання правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, свідчить, що засуджений довів своє виправлення, і такий висновок суду про виправлення засудженого ґрунтується на підставі аналізу даних про його поведінку за весь період відбування покарання, відомостей про оцінку ступеня його виправлення.

Також, суд враховує, що відповідно до оцінки ступеня виправлення засуджений довів своє виправлення, а за оцінкою ризику вчинення повторного правопорушення за системою "Касандра" визначено рівень ймовірної небезпеки як "Середній"

Суд на підставі об`єктивних даних адміністрації установи виконання покарань, вважає, що засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, процес виправлення у сукупності із дослідженими даними відбувався послідовно, та засуджений готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи строк покарання, ОСОБА_5 вже відбув 2/3 строку покарання, кінець строку 22.07.2027 року, суд вважає, що на цей час досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.

Об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, що є підставою для відмови в застосуванні статті 81 КК України під час судового розгляду не встановлено.

На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Також суд звертає увагу, що сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення особи, яка сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення.

Прокурор вважає, що залишок невідбутого строку покарання є завеликий, і оцінка ступеня виправлення невідповідає особі засудженого, тому подання є передчасним.

Проте такі доводи не обгрунтовані. З матеріалів справи не встановлено фактів, які б свідчили про те, що установа відбування покарання неналежним чином провела оцінку ступеня виправлення ОСОБА_5 .

Висновок щодо оцінки ступеня виправлення є обгрунтованим, складений з урахуванням обмежених фізичних можливостей засудженого до праці та його здатності пересуватися і відповідно отримувати заохочення за сумлінне ставлення до праці, усвідомлення наслідків кримінального правопорушення, відсутність порушень установленого порядку відбування покарання, підвищення загальноосвітнього рівня, участі в програмах диференційованого виховного впливу, відсутності заборгованості за виконавчими листами, психологічної характеристики, тощо.

Суд відхиляє доводи прокурора, що у разі встановлення інвалідності, ОСОБА_5 має право клопотати про застосування статті 84 КК України, виходячи з наступного.

15 серпня 2014 року Міністерство юстиції України та Міністерство охорони здоров`я України ухвалили спільний наказ № 1348/5/572, який містить перелік захворювань, які мжуть стати підставою для подання клопотання про звільнення за статтею 84 Кримінального кодексу України. Під час розгляду подання встановлено, що діагноз ОСОБА_5 не включається в такий перелік, а встановити останньому групу інвалідності на теперішній час не є можливим з причин, які не залежать від адміністрації колонії.

Суд вважає, що реалізація права на умовно-дострокове звільнення у разі наявності такої пільги та позитивної характеристики і оцінки ступеня виправлення як "довів своє виправлення" не може бути пов"язано виключно з незгодою прокурора з такою оцінкою.

Прокурор не обгрунтував неможливість застосування статті 81 КК України до ОСОБА_5 а так само за якими критеріями подання є передчасним.

З матеріалів подання та при його безпосередньому розгляді встановлено, що за своїм фізичним станом ОСОБА_5 не має можливості виконувати роботи та працювати на виробництві, оскільки обмежений в пересуванні через параліч нижніх кінцівок, тому постійно перебуває на лікуванні для підтримки життєдіяльності.

За таких обставин суд вважає, що прокурор не довів і доцільності залишення ОСОБА_5 в установі відбування покарання.

При розгляді подання суд враховує рішення ЄСПЛ "Bayram проти Туреччини" (заява № 7087/12), в якому встановлено порушення статті 3 (заборона такого, що принижує гідність, поводження) Європейської конвенції з прав людини у зв`язку умовами тримання заявника, який мав фізичну недієздатність, в умовах ув"язнення в установі, не спеціалізованій для утримання осіб з обмеженими можливостями.

Крім того, суд враховує, що ЄСПЛ у справах проти України неодноразово вказував на порушення статті 3 ЄКПЛ щодо засуджених, які відбувають реальну міру покарання, через недостатність лікування в установах виконання покарань, не забезпечення спеціального медичного обслуговування, окрім існуючого для здорових ув`язнених.

Тому доводи прокурора прокурора про те, що засуджений має спочатку отриати направлення та пройти обстеження, встановити наявність/відсутність інвалідності, та після цього звертатися в порядку статті 84 КК України, також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні подання.

Отже, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_5 такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що надано до суду переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_5 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестало бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, суд вважає, що подання про умовно-дострокове звільнення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 умовно-достроково звільнити від подальшого відбування покарання на не відбутий строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 22 (двадцять два) дні.

Направити до Державної установи "Криворізька виправна колонія №80" копії ухвал - для відома та виконання, а так само і для вручення засудженому.

Копію ухвали вручити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу, а засудженим, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі - в той же строк з моменту отримання її копії.

Оскарження ухвали зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 02 лютого 2026 року в залі судового засідання №7 Металургійного районного суду міста Кривого Рогу (м. Кривий Ріг, пр-т. Миру 24, третій поверх, каб. 309).

Суддя: ОСОБА_1