ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 127/626/25

Провадження № 11-кп/820/633/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференціїапеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2025 року у об`єднаному кримінальному провадженні №0001601, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2025 року та №0000002, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 січня 2025 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сошанське, Козятинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,останній раз вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 29.02.2024 року, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.1 ст.209, ч.1 ст.286 КК України,та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Хмельницької області від 07 липня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки; за ч. 5 ст. 185 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна; за ч.1 ст.209 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим і приєднанням додаткових покарань та призначено остаточне покарання у виді семи років позбавлення воліз позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Строк відбування основного покарання ухвалено рахувати, починаючи з часу набрання вироком законної сили.

На підставі ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, тобто з 07 січня 2025 року до дня набрання вироком суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 18833,82 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 200000,00 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 27300 доларів США та 107695,00 гривень матеріальної шкоди та 50000,00 гривень моральної шкоди.

Арешти, накладені ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2024, 06.01.2025, 09.01.2025, 10.01.2025 та 13.01.2025 року - скасовано.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 13 вересня 2024 року близько 10.00 години, не маючи посвідчення водія відповідної категорії та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Taro GP-1», який не зареєстрований в законному порядку на території України, рухаючись в середній смузі руху зі швидкістю в межах 52.0-57.9 км/год., чим перевищуючи максимально дозволену швидкість в населеному пункті, по проспекту Коцюбинського в м. Вінниці, в напрямку вулиці Замостянська, в районі будинку № 48, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не переконався, що на останньому немає пішоходів, хоча перед передньою частиною автомобіля «ToyotaCamry» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зменшував швидкість руху та майже зупинився у лівій смузі попутного напрямку руху, перед розміткою зазначеного пішохідного переходу, зліва-направо проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_10 , внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла, закритих переломівлонної та сідничної кістки правої половини тазу без зміщення, закриті уламкові переломи кісток правої гомілки - великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, садно ділянки правого ліктьового суглобу, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, але потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

В даній дорожній обстановці можливість уникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з боку водія мотоцикла «Taro GP-1» ОСОБА_6 , визначалась виконанням вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України для чого були відсутні будь-які перешкоди.

Таким чином, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.1 (а, б, г), 2.9(в), 4.16 (a), 12.4, 18.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Також ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який діє і по даний час, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 31.12.2024, близько 23:00, реалізовуючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи і бажаючи настання єдиного злочинного результату, діючи з корисливим мотивом та метою до незаконного збагачення, дочекавшись та переконавшись, що домоволодіння покинули у приватних справах потерпіла та її чоловік, розпочав таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 невизначеної кількості, виду, розміру та вартості, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо.

З цією метою ОСОБА_6 прийшов до території домоволодіння ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, реалізовуючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілої, з метою незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно потрапив на територію домоволодіння, після чого, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у середину будинку, звідки з шухляди комоду викрав грошові кошти в сумі 200 000 гривень та 34 000 доларів США (що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 1 429 326 гривень).

Таємно викравши майно потерпілої, ОСОБА_6 , не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати її будь-яким еквівалентом, реально розпорядився ним як своїм власним, у т.ч. частину витративши на власні потреби, а частину заховав у різних схованках.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав майнової шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 1 629 326 гривень (один мільйон шістсот двадцять дев`ять тисяч триста двадцять шість гривень).

Крім того, ОСОБА_6 , достовірно знаючи що набуте ним майно, а саме грошові кошти у сумі 1 629 326 гривень, які викрадені ним 31.12.2024 з будинку ОСОБА_8 , повністю одержані злочинним шляхом, скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 01.01.2025 о 14:00 год. ОСОБА_6 , маючи при собі частину коштів, раніше повністю одержаних злочинних шляхом, діючи з прямим умислом та метою надання правомірного вигляду володінню коштами та маскування їх злочинного походження, усвідомлюючи що дані грошові кошти одержані ним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, з метою набуття цивільних прав вчинив двосторонній правочин, а саме уклав договір-купівлі продажу із ОСОБА_11 , який, отримавши ОСОБА_12 6 000 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України, становило 252 177 гривень, на виконання договору, передав останньому на вул. Станіславського в м. Вінниця мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Вчинивши даний правочин, ОСОБА_6 легалізував грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 252 177 гривень, які останнім повністю одержані злочинним шляхом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вказаним вироком потерпіла ОСОБА_8 та прокурор Вінницької кружної прокуратури ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Потерпіла ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2025 року в частині вирішення питання щодо частини речових доказів змінити, передати потерпілій ОСОБА_8 мотоцикл «Honda NC 700» чорно-білого кольору та шолом до нього «L52» чорно-синього кольору; мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору, який поміщено до спецпакету НУ CRI № 1006139 (квитанція № 2872) та видаткову накладну № 0021271 від 06 січня 2025 року на мобільний телефон «Iphone 14 ProMax»256 GbGold, який поміщено до спецпакету НІТУ CRI №1006121 і зарядного пристрою «Dnipro-M» ВС-14, який поміщено до спецпакету НПУ RIC № 2131958 (квитанція №2872). Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 20 300,00 доларів США та 107 695,00 грн. матеріальної шкоди. Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 50 000,00 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілою зазначено, що у даному випадку, конфіскація майна є покаранням, але не для винної, а для потерпілої особи: потерпіла двічі покарана - вперше: викраденням 31 грудня 2024 року майна і вдруге: вироком суду від 07 липня 2025 року і таке покарання є дуже жорстоким для потерпілої, оскільки майно, придбане злочинцем саме за її кошти, на суму 7000,00 доларів США.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

ОСОБА_6 31 грудня 2024 року викрав у потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. та 34 000,00 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 1 429 326 грн., якими розпорядився як своїми власними: частину заховав у різних схованках, частину витратив на власні потреби, у тому числі витратив на купівлю мотоцикла «Honda NC 700» чорно-білого кольору з шоломом «L52» чорно-синього кольору та мобільного телефону «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору із зарядним пристроєм «Dnipro-М» ВС-14, згідно видатковоїзакладної № 0021271 від 06 січня 2025 року на мобільний телефон «Iphone 14 Pro».Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Вирішуючи питання щодо подальшої долі речових доказів, суд першої інстанції фактично керувався положеннями статті 100 КПК України, ухваливши рішення щодо конфіскації зазначеного майна, однак потерпіла вважає, що вказані речові докази не належать засудженому, а їх законним власником є потерпіла особа, тому саме ці речові докази не підлягають конфіскації в дохід держави.

При цьому потерпіла звертає увагу, що нею під час розгляду справи в суді першої інстанції подавалась до суду заява, у якій потерпіла просила передати їй як частину відшкодування шкоди мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб і мотоцикл «Honda NC 700» чорно-білого кольору з шоломом «L52» чорно-синього кольору, що судом першої інстанції було проігноровано.

Крім того, використання саме викрадених коштів на придбання цих речей встановлено, їх вартість потерпілою та засудженим визнається у розмірі 6000,00 доларів США за мотоцикл «Honda NC 700» з шоломом «L52» чорно-синього кольору та 1000,00 доларів США за мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, отже суд мав передати ці речі потерпілій як компенсацію шкоди (її частини) зарахувавши їх в рахунок цивільного позову, а не конфісковувати на користь держави.

Конфіскація зазначеного майна фактично ставить у несприятливе становище як потерпілу, яка позбавляється можливості отримати хоча б часткове, але реальне відшкодування завданої шкоди, так і засудженого, який міг би зменшити розмір цивільного позову шляхом передачі цих речей потерпілій та зарахування їх вартості в рахунок часткового відшкодування матеріальних збитків.

Крім того, із вироку суду вбачається, що засуджений ОСОБА_6 ще з дитинства виявляв схильність до протиправної поведінки, зокрема неодноразово викрадав гроші та продукти харчування у сусідів, притягувався до відповідальності за крадіжки, а також має не зняті та не погашені судимості. Таким чином, існують реальні ризики невиконання взагалі вироку суду в частині цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 суми в розмірі 27 300,00 доларів США та 107 695,00 грн. матеріальної шкоди. Ці ризики зумовлені як відсутністю у засудженого будь-якого офіційного доходу або майна, так і тим, що навіть за умови примусового виконання вироку реальне стягнення зазначених сум розтягнеться на роки, буде нерегулярним і малоефективним.

І окрім цього засуджений є боржником і перед іншими потерпілими, зокрема і перед потерпілою від його злочинних дій за частиною першою статті 286 КК України (за цим же вироком), і в частині стягнення із засудженого на користь держави 18833,82 грн. за проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні.

Звертає окрему увагу, що в Україні досі не прийнято спеціального закону, який би встановлював механізм компенсації шкоди потерпілим від кримінальних правопорушень у випадках, коли винна особа є неплатоспроможною або не встановлена. Відтак, конфіскація майна, придбаного за рахунок викрадених коштів, на користь держави позбавляє потерпілу єдиного реального шансу на часткове відшкодування заподіяної їй шкоди.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі з доповненнями,не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та кваліфікації його дій, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2025 стосовно ОСОБА_14 скасувати в частині призначеного покарання та в частині вирішення долі речових доказів, у зв?язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.1 ст. 286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі зпозбавленням права керувати транспортним засобами строком на 3 (три) роки, за ч. 5 ст. 185 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 1 ст. 209 КК України - 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна, строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим і приєднанням додаткових покарань, остаточно призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, з позбавленням права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна, строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на конфіскацію в дохід держави мотоциклу «Taro GP-1» без д.н.з., Vin: НОМЕР_3 ; мотоциклу «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_4 », шолому «L52» чорно-синього кольору та трьох складометри дров.

В порядку ч. 6 ст. 96-2 КК України арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 на мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_2 » залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди. Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 на мотоцикл «Таго GP-1» без д.н.3., Vin: НОМЕР_5 , залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди. Шолом «L.52» чорно-синього кольору та три складометри дров повернути власнику (законному володільцю). В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Суд першої інстанції дійшов до висновку щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю, у зв`язку з чим, є таким, що суперечить положенням ст. ст. 50, 55, 65 КК України.

Вінницький міський суд Вінницької області у вироку вказав, що доля речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України та в резолютивній частині вироку серед іншого зазначив, що мотоцикл «Taro GP-1» без д.н.3., Vin: НОМЕР_6 ; мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_7 » та шолом «L52» чорно-синього кольору; три складометри дров конфіскується у дохід держави.

При цьому, в формулюванні обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України, що визнане судом доведеним, будь-які посилання на використання ОСОБА_6 мотоциклу «Taro GP-1» без д.н.3., Vin: НОМЕР_6 , як знаряддя злочину відсутні.

Тобто мотоцикл марки «Taro GP-1» обвинуваченим не використовувався

для виконання об?єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому в цьому разі конфіскація транспортного засобу в порядку ст. 100 КПК України неможлива.

Вінницький міський суд Вінницької області, враховуючи, що цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди задоволений у повному обсязі, мав ухвалити рішення про залишення в силі арешту, накладеного на мотоцикл «Taro GP-1» без д.н.3., Vin: НОМЕР_6 , до виконання вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Згідно обвинувачення, визнаного судоми доведеним, ОСОБА_6 легалізував грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США (що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 252 177 гривень), які останнім одержані злочинним шляхом, а саме уклав договір-купівлі продажу із ОСОБА_11 , який, отримавши від ОСОБА_6 6 000 доларів США (що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України, становило 252 177 гривень), на виконання договору, передав останньому мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.3. « НОМЕР_4 ».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що долю речових доказів, а саме мотоциклу «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.3. «AD5528JA», необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, оскільки це питання врегульовано ст. 96-1, ст. 96-2 КК України.

Разом з цим, згідно до ч. 6 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вінницький міський суд Вінницької області, враховуючи те, що цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди задавлений у повному обсязі, мав застосувати положення ч. 6 ст. 96-2 КК України та ухвалити рішення про залишення в силі арешту, накладеного на мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_7 », належного обвинуваченому, до виконання вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Також, згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовими доказами є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також, ураховуючи те, що три складометри дров та шолом «L52» чорно-синього кольору, що були вилучені 07.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, а також те, що органом досудового розслідування у провину обвинуваченому не ставилося те, що вказані дрова та шолом він придбав за кошти отриманні злочинним шляхом, указівка місцевого суду на їх конфіскацію в порядку ст. 100 КПК України є незаконною. У даному випадку це майно підлягало поверненню власнику (законному володільцю).

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційних скарг прокурора ОСОБА_9 та частково потерпілої ОСОБА_8 , вважає, що вирок стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та щодо вирішення долі речових доказів та спеціальної конфіскації.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, вважала вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_15 були повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, потерпіла ОСОБА_10 надіслала заяву про проведення апеляційного розгляду у її відсутність, причин неявки не повідомили, тому відповідно до частини 4 статті 405 КПК України, їх неявка у судове засідання не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їхмежах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скаргапотерпілої - частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 209, ч.5 ст. 185 КК України.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 209, ч.5 ст. 185 КК України, учасники судового провадження не оспорюють, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційній скарзі прокурор оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання та просить його скасувати в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не оскаржуючи фактичні обставини справи.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не призначення судом додаткового покарання за ч.1 ст.209 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Не призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 обов`язкового додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.209 КК України, у виді позбавлення права займати певні посади чи займатись певною діяльністю, судом першої інстанції зазначено, що п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 жодної посади не обіймав, жодної діяльності не здійснював, вчинення злочину не було пов`язане із такими фактами, що є підставою для непризначення вказаного додаткового покарання.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, при постановленні вироку необхідно обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Згідно постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі 756/4830/17-к термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 зроблено висновок, щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю), з якої вбачається, що згідно з положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

У постанові Верховного Суді від 11 березня 2025 року у справі № 149/3010/23 зроблено висновок, що якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то призначення цього покарання відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю.

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено основне покарання позбавлення волі на строк від трьох до шести років; обов`язкове додаткове покаранням позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років.

Відтак, висновок суду щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю є таким, що суперечить положенням ст. ст. 50, 55, 65 КК України та усталеній судовій практиці.

Враховуючи викладене, судом першоїінстанції при ухваленні вироку неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого, є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно вимог ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги вимоги частини 1 статті 420 та частини 1 статті 421 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині, оскільки це погіршує становище обвинуваченого, про що просить прокурор в апеляційній скарзі.

На підставі викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання та відповідно до пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України необхідно ухвалити в цій частині новий вирок.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України та враховуючи роз`яснення, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд перевіряє вирок у межах апеляційної скарги і не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорювались в апеляційній скарзі, і скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у який визнав його незаконним чи необґрунтованим. Зокрема, якщо в апеляційній скарзі порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання або через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд не наводить у вироку докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні злочину, доводи щодо кваліфікації діяння тощо.

Враховуючи наведені норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду, колегія суддів не проводила судове слідство з метою з`ясування тих фактичних обставин справи, які взагалі не оспорюють.

Колегія суддів, зважаючи встановлені судом обставини, які впливають на вид та розмір покарання обвинуваченому, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 209 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна, строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного на праві власності майна, яке відповідатиме його особі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

В іншій частині, а саме за ч.1 ст.286 та ч.5 ст.185 КК України вид та розмір призначеного судом першої інстанції покарання прокурор не оспорює.

Остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Щодо вимог апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_8 в частині рішення щодо речових доказів та спеціальної конфіскації, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав майнової шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 1 629 326 гривень (один мільйон шістсот двадцять дев`ять тисяч триста двадцять шість гривень).

Крім того, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що набуте ним майно, а саме грошові кошти у сумі 1 629 326 гривень, які викрадені ним 31.12.2024 з будинку ОСОБА_8 , повністю одержані злочинним шляхом, скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч.1 ст.209 КК України, уклав договір-купівлі продажу із ОСОБА_11 , придбавши за 6 000 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України, становило 252 177 гривень, мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Так, Вінницький міський суд Вінницької області у вироку вказав, що доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України та в резолютивній частині вироку серед іншого зазначив, що

-мотоцикл «Taro GP-1» без д.н.з., Vin: НОМЕР_6 ; мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_7 » та шолом «L52» чорно-синього кольору; три складометри дров конфіскувати;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro Мах» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора НОМЕР_8 (МЕІ 1: НОМЕР_9 IMEI 2: НОМЕР_10 ), знаходиться в чохлі рожевого кольору, який поміщено до спец. пакету НПУ CRI № 1006139 (квитанція № 2872) конфіскувати;

-видаткову накладну № 0021271 від 06.01.2025 на мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 GbGold, яку поміщено до спец. пакету НПУ CRI № 1006121; зарядний пристрій «Dnipro-M» ВС-41, який поміщено до спец. пакету НПУ RIC № 2131958 (квитанція № 2872) знищити.

З ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог п1 ч.1 та ч.2 ст. 96-2 КК України у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, застосовується спеціальна конфіскація.

У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно.

Відповідно до ч.6 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Положеннями частини 10 статті 100 КПК України передбачено, що під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Вінницький міський суд Вінницької області цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди задовольнив у повному обсязі, стягнув з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 27300 доларів США та 107695,00 гривень матеріальної шкоди та 50000,00 гривень моральної шкоди.

Крім того, судом задоволено цивільний позовпотерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 200000,00 гривень моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про долю речових доказів, а саме мотоциклу «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.3. «AD5528JA», та шолом до нього «L52» чорно-синього кольору; мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору, який поміщено до спецпакету НУ CRI № 1006139 (квитанція № 2872) та видаткову накладну № 0021271 від 06 січня 2025 року на мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 GbGold, який поміщено до спецпакету НІТУ CRI №1006121 і зарядного пристрою «Dnipro-M» ВС-14, який поміщено до спецпакету НПУ RIC № 2131958 (квитанція N? 2872), а також мотоцикл «Taro GP-1» без д.н.з., Vin: НОМЕР_6 , що їхнеобхідно конфіскувати на користь держави, а документи до цього майна знищити, при цьому судом першої інстанції не враховано вимоги ч.10 ст.100 КПК України та ст. 96-1, ст. 96-2 КК України за наявності цивільних позовів потерпілих.

З огляду на зазначені вимоги закону, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку підлягає залишенню в силі арешт, накладений ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 на мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_11 шолом до нього «L52» чорно-синього кольору; мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору, який поміщено до спецпакету НУ CRI № 1006139 (квитанція № 2872) та видаткову накладну № 0021271 від 06 січня 2025 року на мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 GbGold, який поміщено до спецпакету НІТУ CRI №1006121 і зарядного пристрою «Dnipro-M» ВС-14, який поміщено до спецпакету НПУ RIC № 2131958 (квитанція N? 2872),до виконання вироку в частині вирішення цивільних позову ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, а також на мотоцикл «Taro GP-1» без д.н.з., Vin: НОМЕР_6 , до виконання вироку в частині вирішення цивільних позову потерпілої ОСОБА_10 , відповідно до вимог ч.10 ст.100 КПК України, ч.6 ст. 96-2 КК України, тобто це майнонеобхідно звернути на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

На підставі викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню,апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 частковому задоволенню, оскільки суд не наділений повноваженнями щодо виконання вироку, тільки може визначити спосіб, строки та порядок виконання у разі необхідності (ст.ст.534, 535 КПК України), тому доводи потерпілої ОСОБА_8 пропередачуїй майна - мотоциклу «Honda NC 700» чорно-білого кольору та шолому до нього «L52» чорно-синього кольору; мобільного телефону «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору, зарядного пристрою «Dnipro-M» ВС-14 та документів на це майно, а також у зв`язку з цим зменшення стягнутих у відшкодування цивільного ОСОБА_17 збитків, не підлягають задоволенню.

Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та рішення щодо речових доказів та спеціальної конфіскації, з ухваленням нового вирок у цій частині, відповідно до частини 1 статті 420 КПК України, в порядку ч. 6 ст. 96-2 КК України арешти, накладені ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_18 та ОСОБА_10 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Хмельницької області від 07 липня 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та рішення щодо речових доказів та спеціальної конфіскації, ухвалити новий вирок у цій частині.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

-за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на 3 (три) роки,

-за ч. 5 ст. 185 КК України - 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна,

-за ч. 1 ст. 209 КК України - 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна, строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим і приєднанням додаткових покарань, ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, з позбавленням права займатись діяльністю, пов?язаною із укладенням правочинів щодо рухомого майна, строком на 1 (один) рік та з конфіскацією всього належного засудженому на праві власності майна.

В порядку ч. 6 ст. 96-2 КК України арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 на мотоцикл «Honda NC 700» чорного-білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_11 шолом до нього «L52» чорно-синього кольору; мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 Гб, золотистого кольору із сім-картою мобільного оператора, в чохлі рожевого кольору, який поміщено до спецпакету НУ CRI № 1006139 (квитанція № 2872) та видаткову накладну № 0021271 від 06 січня 2025 року на мобільний телефон «Iphone 14 ProMax» 256 GbGold, який поміщено до спецпакету НІТУ CRI №1006121 і зарядного пристрою «Dnipro-M» ВС-14, який поміщено до спецпакету НПУ RIC № 2131958 (квитанція N? 2872), залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_19 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2025 на мотоцикл «Таго GP-1» без д.н.3., Vin: НОМЕР_5 , залишити в силі до виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_19 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3