Справа № 463/7953/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/304/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

26 січня 2026 року м. Львів

Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вивчивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 13 серпня 2025 року

встановив:

оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого в м. Львові, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 13 серпня 2025 року.

На вказану ухвалу слідчого судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу №1041 від 21 січня 2026 року.

Вивчивши матеріали апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про призначення апеляційної скарги ОСОБА_3 до розгляду встановлено, що 22 жовтня 2025 року ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу, яка є ідентична за змістом з апеляційною скаргою №1041 від 21 січня 2026 року, яка була предметом перевірки колегією суддів Львівського апеляційного суду та за результатами розгляду якої було прийнята ухвала Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року, про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернення його апеляційної скарги, тобто колегією суддів ухвалено остаточне рішення.

Окрім цього ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року ОСОБА_3 з аналогічних підстав було відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року.

Окрім того суддя доповідач звертає увагу, що у всіх апеляційних скаргах мотиви викладені дослівно та повністю співпадають.

КПК України не передбачає можливості повторного розгляду апеляційної скарги на судове рішення, яке вже було предметом перегляду суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою тієї ж сторони судового провадження з повністю аналогічних підстав.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК). Тому, у разі повторного надходження до суду апеляційної скарги, судді-доповідачу належить вирішити питання щодо її прийнятності на підставі ч. 6 ст. 9 КПК, виходячи із таких загальних засад кримінального провадження як верховенство права та обов`язковість судових рішень (п. п. 1, 14 ч. 1 ст. 7 КПК).

Так, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини /далі ЄСПЛ/ (ст. 8 КПК). Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини /далі Конвенція/, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (п. 61 рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» / Brumarescu v. Romania, заява №28342/95; п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» / Khristov v. Ukraine, заява №24465/04).

Правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Водночас відхід від зазначеного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п. 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39).

Захист від дублювання кримінального провадження є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду у кримінальному провадженні згідно зі ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09.03.2006 щодо прийнятності заяви у справі «Братякін проти Росії» / Bratyakin v. Russia, заява №72776/01).

Принцип правової визначеності також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра, безперечно, є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права (п. 107 рішення ЄСПЛ від 12.01.2016 у справі «Борг проти Мальти» / Borg v. Malta, заява №37537/13). Відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли є необхідність забезпечити відшкодування (у контексті виконання рішень ЄСПЛ) (п. 62 рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «Морейра Феррейра проти Португалії» / Moreira Ferreira v. Portugal, заява №19867/12). Отже, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який щодо тих самих вимог тієї ж сторони судового провадження уже висловлював власну позицію, буде суперечити принципу юридичної визначеності.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Ураховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_3 у цій справі скористався правом на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, за результатами чого колегією суддів Львівського апеляційного 30 жовтня 2025 року ухвалено остаточне рішення, яке не скасоване, та в апеляційній скарзі, яка надійшла на розгляд, містяться доводи, які за своїм змістом повністю та дослівно ідентичні наведеним у апеляційні скарзі, розглянутій по суті 30 жовтня 2025 року, проведення нового (повторного) апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року буде таким, яке суперечитиме принципу юридичної визначеності в частині поваги до остаточного судового рішення, а також закріпленим у ст. 2 КПК завданням кримінального провадження.

Суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу (ч. 4 ст. 399 КПК).

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне на підставі ст. ст. 2, 7, 8, ч. 6 ст. 9, ч. 4 ст. 399 КПК відмовити ОСОБА_3 у відкритті провадження за апеляційною скаргою №1041, оскільки апеляційний перегляд ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року вже був здійснений з оцінкою судом тих же мотивів.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя

постановив:

відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 13 серпня 2025 року.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою і усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4