Єдиний унікальний № 744/344/25
Провадження 1-кп/744/1/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про призначення додаткової амбулаторної

судово-психіатричної експертизи

06 січня 2026 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області обвинувальний акт за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000066 від 15 лютого 2025 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, до затримання військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації зовнішнього пілота (оператора) літальних апаратів відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , за відомостями обвинувального акта раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження подав до суду письмове клопотання щодо призначення стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 стаціонарної судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертам запропоновано поставити наступні питання: 1) Чи мав обвинувачений ОСОБА_7 в момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення психічний розлад або психічну хворобу та чи усвідомлював він (чи в повній мірі усвідомлював) значення своїх дій та міг свідомо ними керувати? 2) Чи потребує обвинувачений ОСОБА_7 на момент проведення експертизи застосування до нього примусових заходів медичного характеру? Якщо так, то яких саме? В обґрунтування заявленого у клопотанні зазначено, що згідно з обвинувальним актом 15.02.2025 близько 06 годин 00 хвилин ОСОБА_7 здійснив не менше шести пострілів в бік ОСОБА_8 , який перебував в ліжку, спричинивши останньому тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події. У кримінальному провадженні проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, згідно з висновком експерта № 113 від 18.03.2025 ОСОБА_7 не хворіє на психічні захворювання і в момент вчинення злочину усвідомлював значення своїх дій і міг ними свідомо керувати. Згідно з довідкою від 03.05.2023 р. ОСОБА_7 перебуває на обліку лікаря-психіатра в Світловодській Центральній районній лікарні, куди звернувся 07.01.2025, при огляді йому встановлений діагноз F48.8 - невротичний розлад, призначене лікування - Сертралін, рекомендоване стаціонарне лікування (госпіталізація). Зазначена довідка предметом експертного дослідження не була. Допитані експерти, які проводили амбулаторну судово-психіатричну експертизу обвинуваченого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що ними не досліджувалася медична документація обвинуваченого, окрім довідок з лікарні за місцем реєстрації обвинуваченого, згідно з якими обвинувачений не перебував на обліку у лікаря-психіатра. З огляду на наявність інформації про перебування обвинуваченого на обліку, лікарі-психіатри (експерти) пояснили, що не можуть в межах проведення їх допиту надати відповідь на питання про те, яким чином могли вплинули відомості про перебування обвинуваченого на диспансерному обліку лікаря психіатра на зміст експертного висновку, зауважили, що відповідні питання можуть бути вирішені при проведенні нової експертизи, в якій і будуть надані відповіді на питання з врахуванням відомостей про перебування обвинуваченого на обліку у лікаря- психіатра. Таким чином, з пояснень експертів захисником вбачається, що висновок № 113 від 18.03.2025 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, на думку сторони захисту, є необґрунтованим, оскільки під час проведення амбулаторної експертизи експерти виходили з недостовірних, на переконання захисника, відомостей про відсутність у обвинуваченого психічних розладів (не мали відомостей про перебування обвинуваченого на обліку лікаря психіатра), які б могли вплинути на висновок. За наведених обставин вбачається необхідність призначення повторної судово-психіатричної експертизи. Згідно зі ст. 242 Кримінального процесуального кодексу України експертиза призначається якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, при цьому експертиза призначається обов`язково, коли необхідно визначити психічний стан обвинуваченого за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності. Ознаками зміненого стану свідомості можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння. Захисник убачає, що поведінка обвинуваченого саме вказує на те, що під час вчинення дій, що йому інкримінуються, він міг перебувати в стані зміненої (затьмареної) свідомості, отже, на думку захисника, є неосудним або обмежено осудним. Сама подія злочину - близько 06-00, коли ОСОБА_7 в приміщенні, в якому він опинився через необхідність розбудити потерпілого, оскільки останній мав відвезти обвинуваченого та інших військовослужбовців на позицію, в присутності інших військовослужбовців раптово став стріляти одиночними пострілами в бік потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у ліжку, супроводжуючи постріли словами «не треба зі мною так розмовляти», після здійснення пострілів поводився так, начебто нічого не трапилося (збирався їхати на позицію). З огляду на відсутність якихось серйозних міжособистісних конфліктів між обвинуваченим та потерпілим дії обвинуваченого видаються неадекватними (стріляти в людину лише тому, що вона «не так» розмовляє є проявом неадекватності), невмотивованими (мотиви обвинуваченого не наведені навіть в обвинувальному акті), що є ознаками перебування обвинуваченого в стані зміненої свідомості під час вчинення цих дій. Отже, дії обвинуваченого повністю відповідають особливостям скоєння злочинів в затьмарених станах свідомості: раптовості, безвмотивованості, відсутності умислу, неприйняття заходів перестороги, відсутністю намагань приховати наслідки та сліди вчиненого діяння. Обвинувачений перебував в ЗСУ з 2022 року, пережив різні травматичні ситуації, пов`язані з загрозою для життя (поранення, контузії), внаслідок чого у нього виникали постійні головні болі, шум у вухах, у нього мали місце проблеми зі сном, суїцидальні думки, замкнутість, дратівливість, агресивність, тривога, депресії, панічні атаки. Стресові ситуації під час служби цілком могли активувати у обвинуваченого психічні розлади, які суттєво впливати на сприйняття реальності та поведінку. З огляду на деталі кримінального правопорушення, захисник убачає, що доцільно призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу обвинуваченого з поміщенням його до спеціалізованого медичного закладу (психіатричної лікарні), оскільки, на думку захисника, з`ясування стану обвинуваченого за умови тривалого перебування обвинуваченого після вчинення дій, що йому інкримінуються, в іншому середовищі (під вартою) потребує більш тривалого спілкування з ним та спостереження, ніж це можливо при проведенні амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Приведене вище клопотання захисника у судовому засіданні 06.01.2026 поставлене на обговорення учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні 06.01.2026 в режимі відеоконференції клопотання підтримав повністю та висловив думку про те, що сторона захисту наполягає на проведенні саме стаціонарної судово-психіатричної експертизи щодо обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в режимі відеоконференції у судовому засіданні 06.01.2026 висловив думку про те, що в деяких загальних рисах він погоджується з клопотанням захисника.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 06.01.2026 в режимі відеоконференції висловив думку про те, що він погоджується зі стороною захисту щодо необхідності призначення щодо обвинуваченого експертизи, але він переконаний, що слід призначити додаткову амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Потерпіла ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 в режимі відеоконференції у судовому засіданні 06.01.2026 висловили думки про те, що вони погоджуються з думкою прокурора.

Суд, заслухавши у судовому засіданні 06.01.2026 думки учасників судового провадження із приводу зазначеного клопотання, вважає за необхідне клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити частково за наступних обставин.

I. Правові підстави обов`язковості призначення експертизи, не враховані під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 Кримінального процесуального кодексу України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта або експертної установи для визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності. Стаття 509 Кримінального процесуального кодексу України конкретизує ці обставини, відносячи до них, зокрема: (1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; (2) поведінку особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього, яка була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Судом з`ясовано, що за матеріалами клопотання захисника згідно з довідкою від 03.05.2023 обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря-психіатра в Світловодській центральній районній лікарні з 07.01.2025 з діагнозом F48.8 (інші уточнені невротичні розлади), йому призначене лікування препаратом Сертралін та рекомендоване стаціонарне лікування.

Згадана довідка є медичним документом, що свідчить про наявність в обвинуваченого психічного розладу у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, призначення судово-психіатричної експертизи є обов`язковим в такому випадку в силу прямої вказівки закону, а не дискреційним повноваженням органу досудового розслідування чи прокурора, які належним чином не звернули уваги на аналогічне клопотання захисника на стадії досудового розслідування.

Тому суд вимушений на стадії судового розгляду заповнити цю прогалину, призначивши задля з`ясування сутності наявних вказаних істотних обставин судово-психіатричну експертизу щодо обвинуваченого.

Додатково суд погоджується із частиною доводів захисника, викладених у клопотанні, що обставини інкримінованого діяння: раптовість нападу близько 06:00 ранку 15.02.2025; здійснення шести пострілів у сплячого потерпілого ОСОБА_8 з супроводжуючими словами «не треба зі мною так розмовляти»; подальша поведінка обвинуваченого «начебто нічого не трапилося» об`єктивно можуть свідчити про окремі ознаки неадекватності поведінки обвинуваченого під час інкримінованого йому діяння, що відповідає критерію, наведеному в п. 2 ч. 1 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України, застосовуваному як підстава для призначення експертизи.

II. Визначення ситуації як підстав для додаткової, а не повторної судово-психіатричної експертизи.

Суд переконаний, що ситуація, що склалася у кримінальному провадженні, вказує на підстави для призначення саме додаткової, а не повторної експертизи.

Зокрема, згідно з пунктами 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами), положення яких суд вважає правильними, додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

У даному кримінальному провадженні первинна амбулаторна судово-психіатрична експертиза (висновок № 113 від 18.03.2025) не є необґрунтованою чи такою, що суперечить матеріалам справи. Експерти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час їх допитів в судовому засіданні підтвердили коректність застосованої методології. Водночас вони прямо зазначили, що не досліджували медичну документацію про перебування обвинуваченого на обліку у психіатра з діагнозом F48.8, оскільки ця документація не була їм надана на етапі досудового розслідування. Експерти самі визнали, що не можуть відповісти як ці відомості могли вплинути на висновок, адже відповідні питання перед ними не ставилися.

Таким чином, підставою для призначення нової експертизи є неповнота первинного висновку, викликана об`єктивною обставиною неврахуванням слідчими та прокурорами і ненадання експертам релевантної медичної документації на етапі досудового розслідування. Оте, це є класичною підставою для додаткової, а не повторної експертизи.

III. Обґрунтування відмови у призначенні стаціонарної форми експертизи.

1. Правовий аналіз ч. 2 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України.

Диспозиція ч. 2 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України, поряд з іншим, передбачає те, що у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження ухвалою суду.

Формулювання першого речення цієї норми має принципове значення:

по-перше, в основу цієї норми закладена диспозитивність («може бути», а не «має бути» або «проводиться»), що означає, що стаціонарна форма експертизи є факультативною, а не обов`язковою за замовчуванням;

по-друге, стаціонарна судово-психіатрична експертиза призначається лише за наявності одночасно двох умов: необхідності тривалого спостереження та тривалого дослідження;

по-третє, суд або слідчий суддя, якими призначається експертиза мають мотивувати, чому саме в конкретній справі амбулаторна форма є недостатньою.

2. Відсутність об`єктивних критеріїв для призначення стаціонарної експертизи.

Тривалі спостереження та дослідження особи, згадувані в приведені вище нормі ч. 2 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України, може бути показане у випадках: складності диференціальної діагностики, підозри на симуляцію/дисимуляцію, яка не може бути виключена при одноразовому огляді, необхідності тривалого моніторингу динаміки психічного стану задля з`ясування його значимих особливостей.

Втім, у даному кримінальному провадженні справі жодна з цих підстав не наявна:

діагноз F48.8 (інші уточнені невротичні розлади) вже встановлений лікарем-психіатром 07.01.2025 та зафіксований у доданій до клопотання захисника медичній документації, що усуває потребу в тривалому спостереженні для первинної діагностики;

первинна амбулаторна судово-психіатрична експертиза не виявила в обвинуваченого ознак захворювань чи розладів свідомості, які б вимагали динамічного спостереження в умовах стаціонару;

характер діагностованого розладу (невротичний рівень) дозволяє провести повноцінне дослідження в амбулаторних умовах.

Отже, призначення стаціонарної експертизи за відсутності клінічної необхідності суперечитиме вимогам ч. 2 ст. 509 Кримінального процесуального кодексу України.

3. Наявність наданої захисником медичної документації сама по собі вже вказує на відсутність необхідності тривалого спостереження.

Мета тривалого стаціонарного спостереження отримання клінічних даних про динаміку психічного стану особи, які неможливо отримати іншим способом. Однак у матеріалах кримінального провадження вже наявна медична документація, яка додана захисником до розглядуваного клопотання, яка містить:

дату встановлення діагнозу та взяття на облік ( за доводами клопотання 07.01.2025);

конкретний діагноз за МКХ-10 (F48.8 інші уточнені невротичні розлади);

призначене медикаментозне лікування (Сертралін);

рекомендацію щодо госпіталізації (що свідчить про клінічну оцінку стану лікарем).

Ця документація вказує на ознаки відсутності необхідності тривалого спостереження для цілей судово-психіатричної експертизи, оскільки експерти отримують об`єктивні дані про психічний стан обвинуваченого, верифіковані лікарем-психіатром, що дозволяє відповісти на поставлені питання в амбулаторних умовах.

4. Характер діагнозу F48.8 може й не потребувати стаціонарного обстеження.

Діагноз F48.8 за МКХ-10 належить до блоку F40-F48 «Невротичні, пов`язані зі стресом та соматоформні розлади» і класифікується як розлад непсихотичного (невротичного) рівня.

Клінічні характеристики F48.8 включають:

збереження критичної оцінки власного стану як хворобливого;

збереження правильної поведінки та орієнтації в часі, місці, власній особистості;

відсутність психотичних симптомів (маячних ідей, галюцинацій, потьмарення свідомості);

порушення переважно в сфері вегетативних, сенсомоторних та афективних проявів.

Розлади непсихотичного рівня зазвичай не впливають на медичні критерії осудності, оскільки не порушують здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Водночас вони можуть бути підставою для констатації медичних критеріїв обмеженої осудності (ст. 20 Кримінального кодексу України), якщо встановлено, що особа не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії чи керувати ними.

Клінічна картина невротичних розладів є стабільною та прогнозованою немає потреби у тривалому динамічному спостереженні для верифікації діагнозу. Стандартні методи діагностики можуть бути виконані в амбулаторних умовах.

5. Принцип пропорційності і недопустимість обмеження прав.

Направлення особи на стаціонарну судово-психіатричну експертизу є формою обмеження базового права особи на свободу, рівноцінною за своїм характером триманню під вартою строком до двох місяців.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. За змістом цієї норми позбавлення свободи допускається лише на визначених підставах та має бути пропорційним законній меті.

Принцип пропорційності вимагає:

необхідності: обмеження права має бути справді необхідним для досягнення мети;

адекватності: обране обмеження має відповідати меті;

мінімальності: з можливих засобів обирається найменш обмежувальний.

У кримінальному провадженні, що розглядається судом, основна мета додаткової експертизи оцінити вплив медичної документації про діагноз F48.8 на висновок щодо осудності/обмеженої осудності обвинуваченого. Ця мета може бути досягнута в амбулаторних умовах шляхом дослідження наявної документації та додаткового обстеження обвинуваченого. Призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи за відсутності об`єктивної необхідності є непропорційним обмеженням права обвинуваченого як особи на свободу.

6. Врахування факту перебування обвинуваченого під вартою та необхідності етапування.

Суд додатково враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вже перебуває під вартою і бере участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

За таких умов призначення стаціонарної експертизи фактично вимагатиме етапування обвинуваченого із місця його утримання (державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)»,) до спеціалізованого психіатричного закладу та подальшого тримання в умовах стаціонару до двох місяців, що:

1) істотно ускладнює логістику забезпечення конвоювання й охорони;

2) підвищує ризики безпеки як самого обвинуваченого, так і персоналу установ;

3) може об`єктивно зумовити затримки у зв`язку з організаційними труднощами умов воєнного стану, запровадженого в Україні;

4) є більш обмежувальним заходом, аніж це необхідно для досягнення процесуальної мети за наявних матеріалів.

Водночас додаткова амбулаторна експертиза дозволяє досягти тієї самої мети (оцінити психічний стан обвинуваченого ретроспективно й актуально з урахуванням медичних документів) із меншим втручанням у права особи та без створення додаткової низки обмежень, пов`язаних саме з етапуванням.

З урахуванням того, що направлення на стаціонарну судово-психіатричну експертизу є суттєвим обмеженням права на свободу і потребує суворого дотримання принципу пропорційності, суд обирає найменш обтяжливий процесуальний інструмент, достатній для встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

IV. Аргументація щодо позиції захисника про ознаки зміненої свідомості.

Захисник мотивує необхідність стаціонарної експертизи наявністю у обвинуваченого ознак зміненої свідомості під час вчинення діяння: безвмотивованість, раптовість, неадекватність поведінки після діяння.

Суд враховує цю аргументацію, проте зазначає наступне:

по-перше, ретроспективна оцінка стану свідомості на момент вчинення діяння (15.02.2025) здійснюється експертами в першу чергу на підставі матеріалів кримінального провадження (показань свідків, протоколів огляду місця події, відеозаписів тощо), а не на підставі стаціонарного спостереження. Складно погодитись з тим, що в даному випадку стаціонарне спостереження може достатньою мірою відтворити психічний стан особи на момент події, що відбулася в минулому;

по-друге, медична документація про діагноз F48.8, призначене лікування та рекомендовану госпіталізацію надає експертам об`єктивні клінічні дані, які раніше були відсутні; саме ці дані мають бути оцінені при відповіді на питання про ретроспективний стан;

по-третє, діагноз F48.8 загалом не відноситься до станів, що супроводжуються потьмаренням свідомості; невротичні розлади характеризуються збереженням ясної свідомості та критики; якщо під час додаткової амбулаторної експертизи виникнуть дані про інший, більш тяжкий розлад експерти мають право вказати на це та зазначити про необхідність призначення стаціонарної експертизи;

по-четверте, бойовий досвід обвинуваченого (служба в ЗСУ з 2022 року, травматичні ситуації, ймовірні поранення, контузії, головні болі, шум у вухах, проблеми зі сном, суїцидальні думки, панічні атаки тощо) має бути оцінений експертами з урахуванням медичної документації; проте сам по собі такий досвід не є підставою для стаціонарної форми експертизи він є підставою для поглибленого дослідження питання медичних критеріїв осудності/обмеженої осудності, яке може бути проведено і в амбулаторних умовах.

V. Обґрунтування структури питань для експертизи.

Захисник ОСОБА_6 у клопотанні просив поставити перед експертами такі питання:

1. Чи мав обвинувачений ОСОБА_7 в момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення психічний розлад або психічну хворобу та чи усвідомлював він (чи в повній мірі усвідомлював) значення своїх дій та міг свідомо ними керувати?

2. Чи потребує обвинувачений ОСОБА_7 на момент проведення експертизи застосування до нього примусових заходів медичного характеру? Якщо так, то яких саме?

Суд вважає за необхідне змінити запропоновані захисником питання, в контексті обговорення з учасниками судового провадження у судовому засіданні, сформулювавши їх наступним чином:

1. Чи страждав ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, будь-якими психічними захворюваннями або психічними чи поведінковими розладами особистості? Якщо так, то чи був він через ці захворювання або розлади здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними?

2. Чи був здатен ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, усвідомлювати свої дії та керувати ними?

3. Чи страждає на даний час ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями або психічними чи поведінковими розладами особистості? Якщо так, то чи здатний він за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними?

4. Чи здатен на даний час ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними?

5. Чи потребує обвинувачений ОСОБА_7 на момент проведення експертизи застосування до нього примусових заходів медичного характеру? Якщо так, то яких саме?

Така зміна формулювань та структури питань зумовлена наступними правовими підставами:

по-перше, перше питання захисника об`єднує в собі медичні критерії як неосудності, так і обмеженої осудності («чи усвідомлював» та «чи в повній мірі усвідомлював»). Проте згідно зі ст. 19 та ст. 20 Кримінального кодексу України це різні стани особи з принципово різними наслідками:

неосудність (ст. 19 Кримінального кодексу України) передбачає повну нездатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, що виключає кримінальну відповідальність;

обмежена осудність (ст. 20 Кримінального кодексу України) передбачає нездатність робити це «повною мірою», що не виключає відповідальності, але враховується судом при призначенні покарання.

Визнання особи неосудною чи обмежено осудною належить виключно до компетенції суду. Для уникнення правової невизначеності суду необхідні чіткі, розділені відповіді експертів щодо кожного з цих станів окремо. Тому суд і ставить два окремих блоки питань: один для перевірки повної здатності (для вирішення питання про виключення неосудності), інший для перевірки повноти цієї здатності (для вирішення питання щодо обмеженої осудності).

по-друге, суд розмежовує питання щодо ретроспективного стану (на момент діяння) та актуального стану (на теперішній час), це необхідно, оскільки:

стан на момент діяння визначає кваліфікацію злочину та можливість притягнення до відповідальності;

актуальний стан визначає може впливати на відповідальність обвинуваченого зараз та потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

по-третє, питання про примусові заходи медичного характеру (№ 5) залишене у редакції, близькій до запропонованої захисником, оскільки відкрита форма питання («...і якщо так, то яких саме?») дозволяє експертам рекомендувати конкретний вид заходів відповідно до ст. 94 Кримінального кодексу України, не обмежуючи їх вибір заздалегідь визначеними варіантами.

Отже, клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з відхиленням аргументів захисника щодо потреби одразу призначити за клопотанням стаціонарну судово-психіатричну експертизу та, відповідно, призначенням в межах клопотання додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 з відповідною корекцією питань, що ставитимуться на вирішення експертизи.

Керуючись ст. ст. 242, 332, 350, 369-372, 376, 509 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Призначити у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, додаткову амбулаторну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведення якої доручити експертам Чернігівської філії судових експертиз «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

На вирішення експертизи поставити наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, будь-якими психічними захворюваннями або психічними чи поведінковими розладами особистості? Якщо так, то чи був він через ці захворювання або розлади здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними?

2.Чи був здатен ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, усвідомлювати свої дії та керувати ними?

3.Чи страждає на даний час ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями або психічними чи поведінковими розладами особистості? Якщо так, то чи здатний він за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними?

4.Чи здатен на даний час ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними?

5.Чи потребує обвинувачений ОСОБА_7 на момент проведення експертизи застосування до нього примусових заходів медичного характеру? Якщо так, то яких саме?

В решті клопотання відмовити.

Звернути увагу експертів на те, що додаткова експертиза призначена у зв`язку з необхідністю дослідження нової медичної документації, яка не була предметом первинної експертизи, а також задля з`ясування на основі проведеного експертного дослідження, поряд з іншим, наявності (відсутності) медичних критеріїв обмеженої осудності.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Копію ухвали разом з матеріалами кримінального провадження направити для проведення експертизи експертам Чернігівської філії судових експертиз «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 09.01.2026.

Суддя: ОСОБА_1