УХВАЛА

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 317/5475/23

провадження № 51-3955ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року,

встановив:

Захисник звернувся до Суду з касаційною скаргою на указане вище судове рішення, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні, доречні і суттєві аргументи в обґрунтування кожної позиції.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилається на порушення апеляційним судом приписів статей 65, 75 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Разом із тим, касаційна скарга не містить належного обґрунтування того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено апеляційним судом за наслідками апеляційного перегляду вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 07 квітня 2025 року, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, щодо його здійснення.

Стверджуючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, захисник не зазначає у чому саме полягають вказані порушення.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Натомість захисник не обґрунтовує які саме обставини, що не були враховані судом апеляційної інстанції, у сукупності із уже взятими до уваги, свідчать про те, що покарання засудженій призначено занадто суворе.

Колегія суддів також звертає увагу, що звільнення від відбування покарання за ст. 75 КК, передбачене розділом XII Загальної частини КК, яким визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК інституту кримінального права - призначення покарання, отже доводи про порушення вимог закону щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням мають ґрунтуватися на відповідних аргументах про необґрунтованість висновків суду в контексті застосування положень ст. 75 КК, недотримання яких, за своїм змістом, є неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, що в аспекті положень ст. 413 КПК є підставою до скасування або зміни судового рішення. Натомість доводи касаційної скарги не містять спростування мотивів і висновків апеляційного суду про відсутність належних підстав до застосування ст. 75 КК, покладених в обґрунтування постановленого вироку, де серед іншого вказано і про неможливість досягнення мети загальної превенції в спосіб, на якому наполягає сторона захисту.

У касаційній скарзі захисник посилається на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки поведінці засудженої після вчинення злочину, щирому каяттю та добровільному відшкодуванню шкоди, позитивному соціальному портрету ОСОБА_4 , активній волонтерській діяльності, обставинам ДТП, під час якої мали місце порушення ПДР також і потерпілою, наявності на утриманні засудженої матері похилого віку та сина - особи з інвалідністю. Проте, захисник не вказує які саме порушення допустив апеляційний суд під час оцінки наведених обставинв обґрунтування власної позиції.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги та відповідних додатків до неї.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3