УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

представника потерпілої ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 13.10.2025, про закриття кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_4 з скаргою на постанову слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 13.10.2025, про закриття кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Скарга мотивована тим, що на досудовому розслідуванні в СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебувало зазначене вище кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке було скоєне відносно ОСОБА_4 .

13.10.2025 року слідчим ОСОБА_6 винесена постанова про закриття кримінального провадження.

ОСОБА_4 зазначає, що 28.10.2025 року вона звернулась до Вінницької окружної прокуратури Вінницької області зі скаргою на дану постанову, в задоволенні якої прокурором 05.11.2025 року їй відмовлено.

ОСОБА_4 вважає постанову слідчого від 13.10.2025 року незаконною з таких підстав:

- в даній постанові не викладені достатні обґрунтування щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України;

- досудовим розслідуванням не прийнято до уваги і не перевірені достатнім чином твердження ОСОБА_4 про те, що вона не мала ніякого наміру продавати свою квартиру, оскільки іншого житла не має;

- всі документи, в тому числі і замовлення в БТІ від 01.09.2009 року, вона підписувала у нотаріуса ОСОБА_7 , який їй просто «підсовував» документи, а з їх змістом не ознайомлював.

Також ОСОБА_4 зазначає, що досудовим розслідуванням не звернуто уваги на вирок суду по справі № 127/6955/16 від 31.05.2019 року, яким ОСОБА_8 , як організатора шахрайських дій, визнано винним за ч. 3 ст. 190 КК України, та останнього засуджено до 5-ти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. Вироком Вінницького апеляційного суду даний вирок в частині застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України був скасований та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5-ть років.

Таким чином, судами було встановлено, що відносно ОСОБА_4 вчиненні шахрайські дії по заволодінню її квартирою АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищезазначене ОСОБА_4 просила суд постанову слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 13.10.2025 року скасувати, а кримінальне провадження направити прокурору для продовження досудового розслідування.

З огляду на викладене, потерпіла звернулась до суду з вищевказаною скаргою та просила її задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, оскільки вважає постанову незаконною, адже в постанові наведена брехня та не наведено її показів, додатково зазначила, що є необхідність у проведенні одночасних допитів між фігурантами справи.

Представник потерпілої ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, що у ній наведено.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення вимог скарги, оскільки доказів, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 чи ОСОБА_7 причетні до вчинення злочину матеріали кримінального провадження не містять, а тому постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та законною. Слідством проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на перевірку показів потерпілої, однак факт причетності вищевказаних осіб до вчинення кримінального правопорушення в ході досудового розслідування не підтвердився.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора - є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судом встановлено, що в провадженні Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, перебували матеріали кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

13.10.2025 слідчим СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Однак ОСОБА_4 , не погоджується з таким рішенням слідчої, а тому звернулась до суду з скаргою про скасування вказаної постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З досліджених матеріалів скарги та кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування слідчим проведено ряд слідчих та процесуальних дій спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження, що мають значення для досудового слідства.

Зокрема судом встановлено, що в ході досудового розслідування перевірялись обставини за наступною фабулою кримінального правопорушення: 01.09.2009 року, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , під приводом формальної застави квартири АДРЕСА_1 , що належала гр. ОСОБА_4 , вели її в оману, внаслідок чого дану квартиру продали, чим заподіяли останній матеріального збитку.

Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

03.12.2012 року було внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за №00000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Досудове розслідування якого здійснювалось слідчими відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області.

В подальшому, 29.03.2016 року, прокурором прокуратури міста Вінниці, юристом 1 класу ОСОБА_11 було винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_2 в окреме провадження.

Таким чином, 29.03.2016 було внесено відомості до ЄРДР за № 0002341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В подальшому, 31.05.2019 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_12 ухвалено вирок за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України (в межах кримінального провадження № 00000072) відповідно до якого ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено відповідні обов`язки.

Крім того, судом частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 469944 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 00 коп.

Разом з тим під час досудового розслідування кримінального провадження №0002341 допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що 01.09.2009 року ОСОБА_8 приїхав разом з її онуком ОСОБА_13 до неї в квартиру та зав`язали розмову про те, що вони хочуть зайнятись спільним бізнесом, але для цього їм необхідні гроші і повідомили ОСОБА_4 , що вона має їм допомогти, що ОСОБА_14 знає людину яка може все організувати та через два місяці вже всі кошти повернуться та її квартира буде заставним майном на певний час. ОСОБА_14 також повідомив, що все буде оформлено лише формально і що він домовився з ОСОБА_9 . Трохи пізніше, ОСОБА_14 та її онук, приїхали знову до квартири ОСОБА_4 та повідомили щоб вона збиралась та брала всі необхідні документи і те що їх всіх вже чекають у нотаріуса. Приїхавши до нотаріуса, ОСОБА_14 взяв її паспорт та віддав його секретарю для оформлення. Нотаріус ОСОБА_15 не роз`яснив їй суть договору, пізніше ОСОБА_16 сама помітила, що це договір купівлі-продажу, а не внесення квартири під заставу, після чого вона заявила, що нічого не продає та підписувати нічого не буде, проте нотаріус повідомив, що це все формальність та щоб остання не хвилювалась. Сам договір ОСОБА_16 не перечитувала, але повірила нотаріусу та підписала даний договір. В подальшому, ОСОБА_9 передав кошти ОСОБА_8 , який перерахував грошові кошти та поклав собі в кишеню, повідомивши, що все добре і там 13 000 доларів США. Після чого ОСОБА_17 всі переконували, що все добре проте приблизно через пів року до неї зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що він передав ОСОБА_9 грошові кошти 2 500 доларів США.

Після укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 продовжувала проживати за вищевказаною адресою, проте в подальшому, 26.04.2012, у той час коли ОСОБА_16 перебувала в лікарні, їй зателефонувала її донька ОСОБА_18 та повідомила, що до її квартири прийшли невідомі особи та почали повідомляти, що їх буде примусово виселено з даної квартири, так як є відповідне рішення суду. Згодом вже було встановлено, що цими людьми був державний виконавець, та ОСОБА_9 , який діяв за доручення власниці квартири ОСОБА_10 , які в свою чергу примусово виселили з квартири батька ОСОБА_4 та її доньку, залишивши всі особисті речі та меблі в квартирі.

Крім цього, допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який в своїх показах зазначає, що вже досить тривалий час працює у сфері нерухомості у місті Вінниця, та на момент 2009 року був директором агентства нерухомості, так у літню пору 2009 року до нього зателефонував раніше невідомий йому чоловік, який представився ОСОБА_8 , та повідомив, що йому надали контакт останнього, як особи яка може надати грошові кошти у позику, на що він повідомив, що це не так, що він займається виключно нерухомістю, проте ОСОБА_8 дуже наполягав на зустрічі, яка відбулась в подальшому. На дану зустріч ОСОБА_8 прийшов разом з невідомим чоловіком на прізвище ОСОБА_13 та повідомили, що в них є квартира на продаж та попросили ОСОБА_9 допомогти з пошуком покупця, на що останній погодився. В подальшому, ОСОБА_9 повідомили, що це квартира за адресою: АДРЕСА_3 , звичайна однокімнатна квартира майже в центрі міста. В подальшому, до ОСОБА_9 також звернулась ОСОБА_10 , його давня знайома, яка також знаючи, що останній займається нерухомістю попросила допомоги з пошуком однокімнатної недорогої квартири для власного користування в подальшому. Тоді ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_10 переглянути дану квартиру. Коли вони вдвох прибули за вищевказаною адресою на огляд квартири, там була присутня ОСОБА_4 в якої ОСОБА_9 неодноразово додатково та особисто з`ясовував чи дійсно вона продає дану квартиру, на що остання постійно повідомляла що так. В подальшому, ОСОБА_10 ще деякий час була в роздумах, проте все ж таки прийняла рішення про купівлю даної квартиру, про що повідомила ОСОБА_9 , який в свою чергу самостійно зв`язався з ОСОБА_4 та повідомив про готовність ОСОБА_10 придбати її квартиру, оскільки всіх все задовільнило, в них була призначена зустріч на 01.09.2009 у приватного нотаріуса ОСОБА_15 . Дана зустріч відбулась за участю ОСОБА_4 в якості продавця, ОСОБА_10 в якості покупця, чоловіка ОСОБА_10 , онука ОСОБА_4 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 який прийшов з ним та самого ОСОБА_9 . У нотаріуса зустріч відбувалась близько години- півтори, оскільки нотаріус готував проекти договору купівлі - продажу, узгоджував його з учасниками договору та перевіряв надані йому документи. Підготувавши договір купівлі - продажу нотаріус надав його для прочитання обом його учасникам, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , які уважно його перечитували, ніхто їм не заважав та не підганяв, крім цього, нотаріус попередньо з`ясовував про дійсність намірів обох сторін та роз`яснював наслідки укладення даного договору. Узгодивши текст договору купівлі- продажу, ОСОБА_10 передала особисто в руки ОСОБА_4 грошові кошти у готівковому вигляді, які остання перерахувала, та повідомила нотаріусу що все добре і тоді сторони договору перейшли до його підписання. ОСОБА_4 попередньо уважно перечитувала договір, маючи достатньо для цього часу та підписала його самостійно своєю рукою, без стороннього втручання чи тиску, а також отримала один його екземпляр, після чого зустріч була закінчена. З особливостей даного договору є те що після продажу даної квартири ОСОБА_4 попросила пожити там ще пів року, на що ОСОБА_10 погодилась так як гострої необхідності в користуванні даною квартирою в неї на той момент не було. В подальшому, через пів року, ОСОБА_9 дізнався від ОСОБА_10 , що ОСОБА_4 досі не виїхала з вказаної квартири, після чого також почали телефонувати ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , які просили ще відстрочити виселення бабусі з квартири, так як вони планують викупити дану квартиру у ОСОБА_10 за більшу вартість, хоча попередньо про це розмови ніякої не було, та ОСОБА_10 не цікавила дана пропозиція так як квартиру вона придбала для свого старшого сина, якому вона планувала зробити в тій квартирі ремонт та надати її йому для проживання коли останньому виповниться 18 років, а поки, до настання того часу планувала її здавати в оренду. Крім цього, ОСОБА_9 дізнається, що ОСОБА_4 подала позов до суду про визнання договору купівлі- продажу недійсним, а останній порадившись із знайомим адвокатом вирішив подати зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні та про примусове зняття з реєстрації. ОСОБА_9 вирішив допомагати ОСОБА_10 в цьому, так як остання його звинувачувала, що це саме він втягнув її у цю історію з квартирою, а тому надала довіреність на представлення своїх інтересів в судах ОСОБА_9 . ОСОБА_4 відмовили в задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та проте задовільнили зустрічний позов ОСОБА_9 , про що було видане відповідне судове рішення. Проте, ОСОБА_4 з плином часу не виконувала дане рішення суду, і тоді вони звернулись до виконавчої служби, яка також не дуже поспішала з виконанням даного рішення тому прийшов досить довгий проміжок часу до того моменту коли вони почали приймати якісь міри. За всіма документами, які ОСОБА_4 надала перед укладанням договору було зазначено що вона проживає в даній квартирі одна, та те що вона не заміжня, адже якщо б вона була заміжньою то під час продажу майна необхідно було б ще письмова згода чоловіка, крім цього, ОСОБА_9 зазначив, що під час огляду квартири, за участю самої ОСОБА_4 в квартирі вона була одна, проте, у той час, як державні виконавці все ж таки вирішили прийняти міри з виконання рішення суду з примусового виселення ОСОБА_4 , під час якого він особисто був присутній та діяв відповідно за дорученням власника цієї квартири, ОСОБА_19 , де були присутні лише він один та працівники виконавчої служби. Після чого, державний виконавець подзвонив у двері квартири, які відчинив батько ОСОБА_4 , громадянин на прізвище ОСОБА_20 . Державний виконавець повідомив ОСОБА_20 , що дана квартира давно продана і те що йому необхідно її покинути, ОСОБА_20 був явно шокований і не знав про це, крім цього в квартирі на той момент він перебував сам, з ним не було нікого. Після чого, державні виконавці надали можливість ОСОБА_20 ознайомитись з рішенням суду про примусове виселення, після чого він самостійно покинув квартиру та вийшов до під?їзду. Державний виконавець надав ОСОБА_9 певні папери на підпис, так як їхня робота вже на даний момент вважалась завершеною, оскільки вони фактично усунули перешкоди у праві на користуванні майном, після чого, ОСОБА_9 залишився в квартирі та зателефонувавши ОСОБА_4 повідомив те що сталось та попросив щоб вона приїхала і забрала свого батька. Через деякий час, він не пам?ятає хто саме приїхав, чи ОСОБА_4 особисто, чи її донька, проте коли хтось з них приїхав вони також викликали працівників міліції, які також ознайомились з копіями документів, які надав ОСОБА_9 , а саме, договором купівлі- продажу, довіреністю від ОСОБА_10 на його ім?я, виконавчим листом та рішенням суду про примусове виселення, тоді працівники міліції ознайомились з даними документами, переконались, що він перебуває там на законних підставах та повідомили ОСОБА_4 , що вона не може більше проживати в даній квартирі, проте остання дуже ломилась в квартиру і коли вона трохи заспокоїлась то пояснила, що хоче забрати певні особисті речі на що ОСОБА_9 надав свою згоду, проте лише за присутністю працівників міліції, що ОСОБА_4 і зробила, а саме, зайшла до квартири та забрала певні свої речі, ОСОБА_9 не знає, що саме, адже він при цьому присутній безпосередньо не був та ОСОБА_4 не повідомляла, що конкретно вона бажала забрати. Після чого, ОСОБА_4 вийшла з квартири, забрала свого батька, який вже очікував її біля ліфту та поїхала у невідомому йому напрямку.

Після цього, ОСОБА_9 неодноразово звертався з заявами до дільничного працівника міліції та просив його зв?язатись з ОСОБА_4 для того щоб вона забрала всі свої речі, крім цього він сам неодноразово їй телефонував, проте протягом років вона цього не робила і не хотіла цього робити, адже повідомляла що вона ще відсудить цю квартиру і всі речі нехай будуть на місці, в квартирі по пам`яті ОСОБА_9 були меблева стінка, старий диван, холодильник і т.д., крім цього ОСОБА_9 також звертався до державної виконавчої служби з питанням, чому вони не здійснили опис майна для того аби передати його власнику, проте відповіді не отримав. Тому через декілька років, приблизно через 2-3 роки, ОСОБА_21 продала іншим власникам дану квартиру і вже нові власники повідомили, що їм необхідно вивезти дані речі, тому, він знову за дорученням ОСОБА_10 забрав холодильник з кухні, коври, які досі знаходились в нього, меблеву стінку він продав через оголошення, та повідомити, що він готовий віддати ОСОБА_4 грошові кошти за цю стінку і віддати сам холодильник та коври. Крім цього, через деякий час, ОСОБА_4 йому зателефонувала та повідомила що її батько помер і що вона хоче забрати речі приготовані на його похорон та попросила надати їй можливість забрати ці речі, тоді ОСОБА_9 зателефонував до дільничного працівника міліції та попросив бути його при цьому присутнім адже ОСОБА_4 зазвичай дуже провокативно себе поводила. Через деякий час ОСОБА_4 дійсно приїхала та забрала певні свої речі і речі приготовані для батька.

Через деякий час, після того, як ОСОБА_4 було відмовлено з задоволенні позову, та після рішення апеляційний суд, яким залишено позов без розгляду, її батько гр. ОСОБА_20 подав вже інший позов з приводу права власності за набувальною давністю, а саме те що на підставі того, що ніби-то він давно проживає у вищевказаній квартирі та у зв?язку з цим він мав би набути права власності на дану квартиру, тому він також подав позов, ідентичний попередньому позову ОСОБА_22 , з проханням визнання договору купівлі- продажу недійсним.

Проте, розглянувши обидва позови, суд їх не задовільнив та залишив рішення з приводу їх примусового виселення без змін. Після чого за заявами ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неодноразово викликали до органів поліції на допит, проводили з нами інші слідчі дії, а також допитували під час судових розглядів по обвинуваченню ОСОБА_8 , де ОСОБА_9 надавав такі самі покази.

Крім цього, в якості свідка допитана ОСОБА_10 , яка у своїх показах зазначила, що вона знайома з ОСОБА_9 приблизно з 1994 року, який на момент 2009 року був її сусідом тому вони досить близько спілкувались протягом тривалого часу, також ОСОБА_10 знала що на той момент він працює директором агентства нерухомості у місті Вінниця. Так, у 2009 році вона звернулась до ОСОБА_23 про допомогу у пошуку квартири для купівлі, придбавати квартиру з чоловіком планували однокімнатну, приблизно в центрі міста для того щоб в подальшому там зробити ремонт та щоб там проживав один з її синів.

В подальшому, через певний період часу, ОСОБА_9 запропонував для купівлі однокімнатну квартиру в панельному будинку, оскільки вона також певний час займалась нерухомістю ОСОБА_10 розуміла в якому стані вказана квартира. Через деякий час, вони з ОСОБА_9 приїхали до вказаної квартири за АДРЕСА_2 для того щоб її переглянути перед придбанням. Того дня, коли вони прибули до вказаної квартири на огляд, ОСОБА_9 постукав у двері, та їм відчинила жінка, яка представилась власницею квартири та поки вони стояли в під`їзді даного будинку, вона просто привідкрила двері квартири щоб вони могли в загальному подивитись на стан квартири, а тому всередину вони не заходили. В принципі стан квартири для ОСОБА_10 був очікуваним, вона побачила звичайний коридор без сучасного ремонту тому дивитись квартиру далі, для неї не було сенсу. Закінчивши дану зустріч остання ще декілька днів думала над купівлею даної квартири та в подальшому, зв`язавшись із ОСОБА_9 повідомила йому що все ж таки бажає її придбати після чого він сказав, що повідомить пізніше де і коли відбудеться їх наступна зустріч. Крім цього, будь- яка комунікація з власницею квартири відбувалась через ОСОБА_9 , тобто саме від нього вона дізналась яка саме вартість даної квартири, якої вона на даний момент вже не пам`ятає, так само, в подальшому від ОСОБА_9 і дізналась, що наступна зустріч відбудеться вже у приміщенні нотаріуса по вулиці Соборній.

Так, 01.09.2009 року, ОСОБА_10 зі своїм, на даний момент колишнім чоловіком та ОСОБА_9 прибули до офісу нотаріуса ОСОБА_15 , де на них мала очікувати власниця вказаної квартири. Через деякий час в офісі нотаріуса були, ОСОБА_10 , її чоловік, ОСОБА_24 , власниця квартири ОСОБА_25 зі своїм онуком та нотаріус, це всі кого вона може пригадати на даний момент. Коли всі прибули до нотаріуса, який перед складанням будь-яких документів провів із ОСОБА_10 як з покупцем, та з ОСОБА_4 як з продавцем, роз`яснювальну бесіду, про те що вони тут зібрались для здійснення купівлі - продажу вказаної квартири, чи вони обоє дійсно бажають настання наслідків укладення договору купівлі - продажу квартири і так далі. Після з`ясування їх намірів, нотаріус приступив до складання самого договору купівлі- продажу квартири, після чого надав обом з ОСОБА_4 його для прочитання та після чого ОСОБА_10 була готова його підписувати про що і повідомила самого нотаріуса. Крім цього, ОСОБА_10 наголошує, що вона особисто бачила що ОСОБА_4 читала зміст даного договору купівлі- продажу. Її ніхто не прискорював та не заважав їй ні з чим ознайомлюватись, тобто в неї було достатньо часу для його прочитання, крім цього, атмосфера загальна в кабінеті була не напружена, всі поводили себе спокійно і не поспішали, у нотаріуса всі пробули близько години чи півтори до самого підписання договору. Після того як ОСОБА_4 ознайомилась зі змістом договору, вона також повідомила нотаріусу що її все влаштовує, а тому він повідомив, що для подальшої передачі грошових коштів від покупця до продавця він покидає приміщення кабінету адже це є певною нормою під час укладання договорів, після чого, ОСОБА_10 діставши з сумки з особистими речами суму грошових коштів, яку не пам`ятає та не пам`ятає у якій валюті передала їх особисто в руки ОСОБА_4 , яка в подальшому їх перерахувала та повідомила, що її все влаштовує, після чого до кабінету повернувся нотаріус, який надав вже оригінали договору купівлі-продажу обом на підпис, тому ОСОБА_10 , здійснивши власною рукою даний підпис на двох екземплярах договору, без жодного стороннього втручання чи примусу, передала їх на підпис ОСОБА_4 , яка також попередньо ознайомившись з їх змістом, також, своєю рукою, без жодного стороннього втручання чи примусу здійснила підпис у двох екземплярах договору купівлі-продажу квартири. Закінчивши підписання договору, ОСОБА_10 отримала свій екземпляр та ОСОБА_4 отримавши свій екземпляр, та всі разом покинули приміщення офісу нотаріусу. Того ж дня, ОСОБА_10 вирушила до приміщення на ОСОБА_26 , через дорогу, від офісу нотаріусу для здійснення переоформлення даної квартири на себе, надавши при цьому всі необхідні документи.

Крім цього, ОСОБА_10 зазначила, що в неї з ОСОБА_4 була попередня домовленість про те, що після укладання договору купівлі- продажу вона надасть ще їй можливість певний час пожити у вказаній квартирі про що ОСОБА_4 особисто попросила, причин не з`ясовувала адже одразу ж вони з чоловіком не планували здійснювати там будь- які ремонті роботи, тому з цим проблем ніяких не було.

Через деякий час, приблизно через два місяці, до ОСОБА_10 почали надходити виклики до поліції від ОСОБА_4 , дивного змісту, а саме вона почала звинувачувати її в тому, що грошових коштів вона ніяких не отримувала і що її ввели в оману. Зрозумівши, що в даній ситуації немає нічого приємного, ОСОБА_10 одразу ж повідомила ОСОБА_27 щоб він сам розбирався з даною квартирою та із її попередньою власницею адже саме він її порадив, крім цього, вже тоді ОСОБА_10 почались сімейні проблеми з чоловіком і зрозумівши, що вона сама не зможе із цим впоратись, надала ОСОБА_28 довіреність на здійснення усіх необхідних дій та процесів пов`язаних з даною квартирою, тому особисто ОСОБА_10 про всі події. Проте, їй відомо, що було відкрите виконавче провадження по виселенню ОСОБА_4 з квартири проте і судами і всім іншим займався ОСОБА_29 за її дорученням, тому більше детальної інформації з даного приводу повідомити остання не може. Крім цього, ОСОБА_10 зазначила, що у вказаній квартирі вона, чи її сини так і не проживали, жодного ремонту вона там не робила, жодних особистих речей ОСОБА_4 не викидала і не бачила, так як всім цим також займався ОСОБА_29 . В подальшому, після того як ОСОБА_10 неодноразово викликали на спілкування працівники поліції, а в подальшому і в судові засідання, їй здалось що все занадто стресово для неї, і тому вона вирішила продати вказану квартиру, проте в якому саме році і за яку суму на даний момент вже не пам`ятає.

Крім того, в якості свідка допитаний приватний нотаріус ОСОБА_30 , який повідомив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2361, ОСОБА_4 виступала в якості продавця квартири під АДРЕСА_2 , а в якості покупця ОСОБА_10 . Зазначені особи до укладення договору чітко виявили свої наміри: зі сторони ОСОБА_4 - продати, а зі сторони ОСОБА_10 - купити вищезазначену квартиру. При цьому сторони спільно зазначили суму продажу купівлі квартири, а саме: 211 250 грн. (оцінка згідно витягу КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»: 2 303 грн.), також були обговорені інші умови договору, зокрема щодо передачі покупцем грошей у повному обсязі продавцю саме до підписання договору, строку звільнення продавцем квартири. Ним обидві сторони були попереджені про правові наслідки укладення та посвідчення договору купівлі-продажу квартири, в тому числі відносно правочинів, які мають характер фіктивного чи удаваного. Це було їм роз`яснено і в усній формі, і в самому тексті договору, який вони прочитали, тричі йдеться мова про це (в преамбулі, в п.12, п. 13). Дієздатність зазначених осіб, їх розумовий та психічний стан, особисте волевиявлення їх намірів не викликали жодних сумнівів щодо характеру та мети правочину. До того, як підписати договір, сторони, зокрема ОСОБА_4 , обумовили всі суттєві та додаткові умови договору купівлі-продажу, особисто прочитали його проект, після цього розрахувались, і тільки вже після цього підписали договір. Тобто, пройшло декілька етапів, і в кожному з них приймала участь кожна зі сторін. Тому свідчення ОСОБА_4 щодо того що нотаріус «поспіхом підсовував» їй документи на підпис не даючи змоги ознайомитись з ними» є абсолютно безпідставними, а її свідчення про те, що нотаріус «повторював, що «все буде добре, що це все формальність» є її повною вигадкою та наклепом.

До того, як підписати договір, сторони, зокрема ОСОБА_4 , обумовили всі суттєві та додаткові умови договору купівлі-продажу, особисто прочитали його проект, після цього розрахувались, і тільки вже після цього підписали договір. Тобто, пройшло декілька етапів, і в кожному з них приймала участь кожна зі сторін. ОСОБА_4 однозначно розуміла те, за що вона отримує гроші і який договір вона укладає, а саме за продану нею квартиру, і укладає та підписує вона саме договір купівлі-продажу квартири, а не договір іпотеки чи дарування, чи будь-який інший. ОСОБА_4 однозначно розуміла те, за що вона отримує гроші і який договір вона укладає, а саме: отримує гроші за продану нею квартиру, і укладає та підписує вона саме договір купівлі-продажу квартири, а не договір іпотеки, чи дарування, чи будь-який інший. Свідчення ОСОБА_4 щодо того, що я «під час укладання договору не зазначив, що насправді даний договір являється договором купівлі-продажу квартири» не відповідають дійсності, оскільки і сама назва договору свідчить про його характер та юридичні наслідки. При вирішенні питання щодо посвідчення цього правочину ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ні про які інші умови, обставини не повідомили, тим більш про інший характер правочину та про те, що хтось у когось брав чи давав гроші у борг. Якби ця інформація йому стала відома, то порекомендував би їм скласти договір позики та іпотеки. Але цієї інформації він не отримав, а тому і посвідчив саме договір купівлі продажу, виходячи з характеру правочину, бажання та волевиявлення сторін та у відповідності до вимог законодавства, яке регулює дані правові відносини.

З огляду на викладене вище, слідчий прийшов до висновку, що посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири було здійснено нотаріусом згідно волевиявлення сторін та у відповідності до вимог законодавства, без сумнівів у намірах сторін чи у їх дієздатності.

Також ОСОБА_31 повідомив, що у лютому 2011 року до його офісу двічі приходила ОСОБА_4 . Тільки тоді, більш ніж через рік після посвідчення договору, вона розповіла про те, що її онуку та його діловому партнеру потрібні були гроші на якийсь бізнес-проект, а тому вони зайняли гроші. Але діловий партнер онука не повертає гроші, і тому подібне. При цьому вона прохала надати їй якусь пораду у цій ситуації. На питання нотаріуса: «А чому Ви не повідомили мені про таку ситуацію, коли звернулися за посвідченням договору купівлі-продажу квартири?», ОСОБА_4 ніякої чіткої відповіді не дала. Вислухавши її історію, він порекомендував їй звернутися до правоохоронних органів чи до суду відносно питання повернення діловим партнером її онука грошей чи розірвання договору. Після більш ніж годинної розмови із ОСОБА_4 з виявленням вдячності та подяки за надану консультацію та поради залишила його офіс.

Крім того, допитаний ОСОБА_13 , який являється онуком ОСОБА_4 , який повідомив про те що з 2000 року він був знайомий з ОСОБА_8 та восени 2008 року у громадському транспорті випадково з ним зустрівся і під час розмови повідомив останньому, що на даний момент він безробітній, і тоді ОСОБА_8 запропонував працювати з ним у страховій компанії «Аліко Айджі» на що останній погодився, так вони працювали разом близько року після чого ОСОБА_8 звільнився і запропонував ОСОБА_13 зайнятися своєю справою а саме повідомив, що у нього є знайомий власник кар`єру в селі Гарячківка у Вінницькій області проте для його запуску необхідні були грошові кошти, а саме 25 тисяч доларів США на що вони погодились. В подальшому, ОСОБА_8 познайомив ОСОБА_13 з ОСОБА_9 , який за словами ОСОБА_8 надав послуги з позики грошових коштів під заставу рухомого або нерухомого майна, після чого ОСОБА_8 , маючи на той момент досить близькі стосунки з ОСОБА_13 , так як останній був знайомий зі всією його родиною, запропонував останньому переговорити з бабусею, ОСОБА_4 , щоб та надала свою квартиру під тимчасову заставу для того щоб отримати грошові кошти на стартовий капітал на запуск кар`єру. В подальшому, ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_8 пішли вести розмови з ОСОБА_4 , вмовивши її піти на це. В подальшому, коли ОСОБА_4 погодилась, ОСОБА_8 спілкувався з ОСОБА_9 для призначення наступної зустрічі та саме він повідомив, що там буде укладений лише формальний договір купівлі- продажу. Вказана зустріч відбулась 01.09.2009 в кабінеті нотаріуса ОСОБА_32 . Прибувши на зустріч, ОСОБА_13 виявив, що на даній зустрічі окрім його бабусі присутні ще, ОСОБА_8 який прийшов з ними, ОСОБА_9 , та покупець на прізвище ОСОБА_10 , її чоловік та сам нотаріус ОСОБА_33 . Пробули вони всі в нотаріуса близько години - півтори а може й більше, в подальшому, ОСОБА_13 зазначає, що ОСОБА_34 зачитував договір купівлі- продажу в голос, і його нічого не турбувало за змістом, після чого, даний договір на підпис надали ОСОБА_4 , яка тримаючи його в руках, без стороннього тиску, своєю рукою поставила свій підпис поблизу графи «Продавець», після чого, за словами останнього, саме ОСОБА_9 передав грошові кошти в готівковому вигляді доларів США у сумі 14 тисяч ОСОБА_14 . В подальшому, після отримання грошових коштів ОСОБА_8 почав ухилятись від зустрічей з ОСОБА_13 та його родичами, перестав відповідати на телефонні дзвінки та взагалі виходити на зв`язок, у зв`язку з чим ОСОБА_4 в подальшому звернулась до поліції.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги покази допитаних свідків, слідство дійшло висновку, що ОСОБА_14 заволодівши довірою ОСОБА_35 та ОСОБА_25 діяв єдиним умислом на заволодіння грошових коштів отриманих за продаж квартири останньої, так як, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , на яких ОСОБА_4 вказує як на можливих співучасників ОСОБА_8 вказують, що попередньо з останнім знайомі не були, про його плани їм нічого відомо не було та спільно з ним ніхто не діяв, а тому відомостей які могли б вказувати на причетність вказаних осіб під час досудового розслідування здобуто не було.

Крім цього, беручи до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , факт заволодіння квартирою шахрайським шляхом за адресою: АДРЕСА_3 , під час проведення досудового розслідування, в співучасті з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 свого підтвердження не знайшов, оскільки всі свідки вказують, що під час укладання договору купівлі- продажу, що мало місце 01.09.2009 року, нотаріус ОСОБА_7 належним чином повідомляв ОСОБА_4 про те, що укладається саме договір купівлі- продажу квартири за вказаною адресою та повідомляв про наслідки його укладання. Також свідки, в число яких входить онук ОСОБА_4 - ОСОБА_13 вказують про те що, ОСОБА_4 точно знала та усвідомлювала, що являє собою даний договір та мала достатньо часу самостійно ознайомитись з його змістом, її ніхто не квапив і нічого не «підсовував» на підпис, та лише після його прочитання, остання, самостійно, без стороннього впливу та примусу здійснила в ньому підпис поблизу графи «продавець» зазначивши при цьому ще своє прізвище, ім`я та по-батькові прописом.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що для попереднього продажу квартири, ОСОБА_4 , як власниці квартири, необхідно було здійснити проведення технічної інвентаризації у КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», де у замовленні - зобов`язанні №С1-0000753 від 01.09.2009, було зазначено, що дана послуга здійснюється у зв`язку з відчуженням майна та в якому ОСОБА_4 здійснила підпис власноручно. Даний факт підтверджується проведеною судовою почеркознавчою експертизою, висновок експерта Вінницького науково - дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України від 15.05.2017 р. №217-П, в якому вказано що підпис в замовленні - зобов`язанні №С1-0000753 від 01.09.2009 року в графі «Підпис замовника» виконаний гр. ОСОБА_4 , що також підтверджує дійсність її намірів та усвідомлення настання наслідків укладення договору купівлі- продажу.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.09.2011 справа №2-1347/11, за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та зустрічного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вирішено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири відмовити, зустрічний позов задоволено та ухвалено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_10 належною їй на праві приватної власності квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаною квартирою та її виселення. В подальшому, відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 11.01.2012 року (провадження №22Ц-3241/11), в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.09.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та визнання такою, що втратила право користування квартирою, було вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалене судом першої інстанції рішення залишити без змін.

Також, відповідно до постанови Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду 11.11.2021 р. №127/1077/20, розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2021 р. та постанову Вінницької апеляційного суду від 11.05.2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 , ОСОБА_36 про визнання договору недійсним та витребовування майна із чужого незаконного володіння, було ухвалено: касаційну скаргу залишити без задоволення. Відповідно до постанови Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду 11.11.2021 (справа №127/1077/20), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2019 року доводяться злочинні дії ОСОБА_8 на заволодіння коштами ОСОБА_4 , проте не встановлена співучасть відповідача ОСОБА_10 у діях засудженого щодо введення в оману ОСОБА_4 щодо укладення оспорюваного договору. Крім того, зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 469 944 грн., яка завдана внаслідок незаконних дій ОСОБА_8 , який заволодів її коштами в розмірі 18 000 доларів США.

Також факт введення ОСОБА_10 в оману ОСОБА_4 не доведений і під час розгляду в 2011 році Ленінським районним судом міста Вінниці цивільної справи №2-1347/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та визнання такою, що втратила право на користування квартирою, рішенням якого в задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що суди відмовили у задоволенні позову з підстав, визначених статтею 229 ЦК України, у зв`язку з тим, що оспорюваний договір укладався в присутності нотаріуса, який перевірив дійсність намірів позивача на укладення договору. ОСОБА_4 усвідомлювала зміст правочину, який вчиняється. Крім того, позивач удень укладення оспорюваного договору, а саме 01.09.2009 року зверталась до КП «ВМ БТІ» із замовленням для проведення технічної інвентаризації за адресою знаходження її квартири, в якому вказувався вид послуги- «Відчуження».

Відповідно до ст. 190 КК України, шахрайство вважається закінченим з моменту заволодіння майном або придбанням права на майно. Обман, що не призвів до заволодіння майном або правом на майно, визнається відповідно до конкретних обставин готуванням чи замахом на шахрайство.

Суб`єктивна сторона - прямий умисел, корисливі мотив і мета та передбачає тільки прямий умисел (див. ч. 2 ст. 24 КК): особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується прямим умислом. Відповідно до ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Ознаки, притаманні прямому умислу:

1.Інтелектуальними ознаками є:

-Усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру діяння (дії чи бездіяльності).

-Передбачення суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

2. Вольовою ознакою є бажання настання суспільно небезпечних наслідків.

Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Ці ознаки належать до однієї інтелектуальної сфери психічної діяльності, але вони різні за своїм змістом. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Відсутність усвідомлення може свідчити про неосудність особи на час вчинення діяння або про відсутність умислу. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільно небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу - це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння. Найчастіше особа прагне у цьому разі досягти певної мети, задовольнити ту чи іншу потребу, тому діє свідомо і цілеспрямовано.

Об`єктивна сторона шахрайства це заволодіння чужим майном або придбання права на таке майно шляхом обману чи зловживання довірою, що призводить до передачі майна потерпілим, та спричиняє суспільно небезпечні наслідки. Основними елементами є протиправне діяння (обман або зловживання довірою) та суспільно небезпечні наслідки у вигляді втрати потерпілим майна чи права на нього.

Ключові ознаки об`єктивної сторони шахрайства:

Діяння (дія або бездіяльність): Це може бути активне вчинення обману (наприклад, надання неправдивих відомостей) або бездіяльність, коли приховується інформація, яка мала б суттєве значення для потерпілого.

Способи вчинення:

Обман: Введення потерпілого в оману шляхом надання неправдивої інформації або приховування правдивої, що призводить до уявного, а не дійсного волевиявлення потерпілого.

Зловживання довірою: Використання довірчих відносин між винним та потерпілим для заволодіння майном або правами на нього.

Предмет злочину: Чуже рухоме або нерухоме майно, гроші, цінності, а також майнові права на них.

Суспільно небезпечні наслідки: Заволодіння майном або придбання права на нього, що має матеріальний характер.

Причинний зв`язок: Між діями шахрая (обманом або зловживанням довірою) та настанням наслідків (передачею майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, за змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі вище зазначених обставин під час досудового розслідування, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального правопорушення, слідством не здобуто доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 діяли умисно за попередньою змовою з ОСОБА_8 , а також не підтверджено самого факту незаконного заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , наведеними особами, а лише отримано дані, які викликають сумніви у їх причетності, а сукупність зібраних доказів не дозволяють їх спростовувати та зробити беззаперечний і однозначний висновок про доведеність вини будь-якої особи, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення особи не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, тому слідча дійшла вірного висновку про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002341 від 29.03.2016 у зв`язку із встановленням відсутності у діях наведених осіб складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 подано скаргу про скасування постанови слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 13.10.2025, про закриття кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, разом з тим потерпілою в поданій нею скарзі не зазначено, які на її думку необхідно провести додаткові слідчі дії для об`єктивного проведення досудового розслідування.

В судовому засіданні суддею з`ясовано, що потерпіла та її представник вважають за необхідне провести одночасні допити між фігурантами справи в кримінальному провадженні №0002341 від 29.03.2016, необхідності у проведенні будь-яких інших додаткових слідчих дій стороною потерпілої суду не зазначено.

Суд дослідивши матеріали кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, встановив, що під час досудового розслідування здійснено допити всіх фігурантів по справі (покази яких зазначені судом вище по тексту).

Дослідивши дані покази судом не встановлено між ними будь-яких розбіжностей, тому суд констатує, що підстави для проведення одночасного допиту фігурантів по справі відсутні.

Таким чином слідчий суддя, враховуючи вищевикладені обставини приходить до висновку, що слідчим було вжито всіх заходів спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення, надано належну правову оцінку та забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Орган досудового розслідування встановивши у діях наведених вище осіб відсутність об`єктивної сторони розслідуваного кримінального правопорушення законно виніс постанову про закриття кримінального провадження, оскільки встановлення додаткових обставин, при відсутності обов`язкового елементу кримінального правопорушення його об`єктивної сторони, є недоцільним, а тому слідчий прийняв вірне процесуальне рішення про закриття кримінального провадження.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови слідчий суддя приходить до висновку, що вказана постанова відповідає вимогам статті 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Відповідно до частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 91, 93, 284, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 від 13.10.2025, про закриття кримінального провадження №0002341 від 29.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя