18.11.2025 Справа № 756/7689/24
Унікальний № 756/7689/24
Провадження № 1-кп/756/752/25
УХВАЛА

18 листопада 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження № 0000179 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований: АДРЕСА_1 , і проживає: АДРЕСА_2 раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у перешкоджанні діяльності Збройних сил України, що виразилось у тому, що не пізніше 20.11.2023 року ОСОБА_5 в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації, поширював інформацію про заперечення правового стану воєнного часу, закликав до силового спротиву працівникам ТЦК, а також поширював особисті дані військовослужбовців під час виконання ними своїх службових обов`язків. Вказану інформацію обвинувачений поширював у соціальних мережах Facebook, TikTok, та у відкритому Телеграм-каналі.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року за клопотанням прокурора до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави, та вирішено звернути внесену раніше заставу в дохід держави.

Водночас, в матеріалах справи наявне клопотання від заставодавця ОСОБА_6 про повернення застави від 28.07.2025 р., яке судом окремо не вирішувалось.

З метою вирішення клопотання заставодавця і дотримання її прав, в судове засідання 18.11.2025 р. була викликана заставодавець ОСОБА_6 .

В судове засіданні 18.11.2025 р. ОСОБА_6 не прибула, 17.11.2025 через канцелярію суду особисто подала заяву про відкладення засідання у зв`язку із станом здоров`я.

Суд поставив на обговорення можливість розгляду клопотання щодо повернення застави без участі заставодавця.

Обвинувачений заперечив проти розгляду цього питання, підтримав заяву про відкладення засідання. Прокурор, пославшись на положення ч. 9 ст. 182 КПК України, вважала можливим розглядати питання про повернення застави.

Відповідно до ч. 9 ст. 182 КПК України, питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

Враховуючи, що заставодавець була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надала, зокрема і щодо стану здоров`я, суд на підставі ч. 9 ст. 182 КПК України вважає можливим розглянути заяву про повернення застави у відсутність ОСОБА_6 одночасно з клопотаннями стосовно продовження і скасування запобіжного заходу, як взаємопов`язані питання.

Прокурор просила суд відмовити у задоволенні клопотання про повернення застави, оскільки воно було подане вже після порушення обвинуваченим свого обов`язку явки у судові засідання, вважає, що відсутні підстави для повернення застави.

Обвинувачений висловився про наявність підстав для повернення застави ОСОБА_6 , оскільки він не ухилявся від суду, а його неявки в судові засідання були спровоковані службою судової охорони.

Крім того, прокурор звернулась з клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на обґрунтованість висунутого особі обвинувачення, невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, на існування ризиків переховування, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню і вчинення іншого кримінального правопорушення, та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора, звернувся із клопотання про скасування запобіжного заходу і звільнення його з під варти. Зазначив, що він був зобов`язаний з`являтись до суду лише в перші два місяці після внесення застави, після цього ніяких обов`язків у нього перед судом не було, оскільки дія обов`язків не продовжувалась. Вважає, що підстави для застосування до нього, і подальшого продовження запобіжного заходу, відсутні. Його неявки в судові засідання викликані протиправними діями працівників судової охорони, які не пропускали його до приміщення суду.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

08.05.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 02.07.2024 року.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, але визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 60560 грн., та покладено процесуальні обов`язки на строк два місяці у разі внесення застави, і призначено захисника за рахунок держави. Під час вказаного судового засідання обвинувачений зазначав, що він відмовляється від захисника, що він не ОСОБА_3 , а «чоловік Костянтин», який веде справи ОСОБА_3 , вважає, що суд, правоохоронні органи та ТЦК в Україні є нелегітимними. На зауваження суду щодо дотримання порядку в судовому засіданні не реагував.

04.07.2025 року було внесено заставу в розмірі 60560 грн. і обвинувачений звільнений з під варти.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 05.10.2025 року, який продовжено ухвалою суду від 25.09.2025 року до 23.11.2025 року. При застосування такого запобіжного заходу суд виходив з того, що обвинувачений систематично не отримує судові повістки за адресою свого місця проживання, натомість про зміну місця проживання суд не попереджав, номери засобів зв`язку для виклику до суду - не надає. Також, обвинувачений систематично не прибуває в судові засідання без поважних причин.

Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінились. Обвинувачений продемонстрував суду систематичне невиконання своїх процесуальних обов`язків, чим фактично перешкоджав розгляду справи.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо закінчення дії обов`язків, суд звертає увагу, що в ухвалі від 01.07.2024 року, було визначено строк дії ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, визначено строк покладених на обвинуваченого обов`язків у разі внесення застави - 2 місяці.

Отже, судом було встановлено строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає вимогам статей 196, 197 КПК України.

Водночас строк дії застави (ухвали суду в частині застави) встановлено не було. Крім того, суд звертає увагу, що застава була визначена як альтернативний запобіжний захід, і початок її дії був пов`язаний із внесення суми застави на відповідний рахунок, а не з датою постановлення відповідної ухвали суду.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого щодо закінчення у нього запобіжного заходу у виді застави, оскільки закінчення строку покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку із застосуванням застави, не свідчить про припинення такого запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, не з`явлення обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки, є самостійною підставою для звернення застави в дохід держави.

Крім того, обов`язок обвинуваченого з`являтись в судові засідання, або повідомляти суд про неможливість явки, передбачений ч. 7 ст. 42 КПК України, як загальний обов`язок обвинуваченого.

Таке ж обґрунтування наводилось обвинуваченому на його аргументи, при застосуванні до нього запобіжного заходу.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, яке кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 114-1 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. При цьому, на цій стадії суд не встановлює доведеність обвинувачення.

Обвинувачений ухиляється від отримання судових викликів засобами поштового зв`язку, про зміну місця проживання суду не повідомляв, також не повідомляв про наявність у нього інших засобів зв`язку для його виклику в судові засідання, не прибував у судові засідання без поважних причин.

В рамках вирішення питання щодо запобіжного заходу і повернення застави, враховуючи доводи обвинуваченого, судом було допитано в якості свідка працівника служби судової охорони ОСОБА_7 .

Допитаний свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що обвинуваченому ОСОБА_3 жодних перешкод для відвідування судових засідань з боку працівників служби судової охорони не створювалось. Були випадки, коли ОСОБА_3 , маючи паспорт громадянина України, відмовлявся його пред`являти працівникам судової охорони, або пред`являв документи, на підставі яких неможливо було встановити його особу, і які не передбачені чинним законодавством для встановлення особи. Тоді ОСОБА_3 дійсно обмежували вхід до приміщення суду із цих підстав. Однак, пригадує, що коли ОСОБА_3 прийшов до приміщення суду, не маючи при собі документів, які посвідчують особу, про це було повідомлено, і секретар судового засідання передав розпорядження пропустити ОСОБА_3 до приміщення суду, оскільки його особа вже встановлювалась в судовому засіданні. Тоді, працівники судової охорони 14 разів пропонували ОСОБА_3 пройти до приміщення суду для участі у судовому засіданні, але той відмовився і до приміщення суду не пройшов. Вказані обставини і поведінка обвинуваченого були записані на боді-камери. З приводу звернень ОСОБА_3 щодо неправомірності дій працівників судової охорони, проводилась перевірка і жодних порушень законодавства встановлено не було.

Отже, з урахуванням негативної процесуальної поведінки ОСОБА_3 , суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, враховуючи систематичне і умисне неналежне виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а також позицію щодо заперечення наявності у нього таких обов`язків і відсутності наміру їх виконувати на майбутнє, суд вважає наявним ризик перешкоджання кримінальному провадженню (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, ризики впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеними, жодних відомостей про те, на кого саме і яким чином можу впливати обвинувачений, суду не надано.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує недобросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого, стосовно якого був застосований запобіжний захід у виді застави.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

На переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим вище ризикам, оскільки на даному етапі не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення і особи обвинуваченого.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, на цьому етапі суд вважає відсутніми підстави для визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Вирішуючи заяву про повернення застави, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Статтею 203 КПК України передбачено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Частиною 10 ст. 182 КПК України передбачено, що у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Суд зазначає, що в ухвалі від 01.07.2024 року, визначено строк дії ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, визначено строк покладених на обвинуваченого обов`язків у разі внесення застави - 2 місяці.

Отже, судом було встановлено строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає вимогам статей 196, 197 КПК України.

Водночас строк дії застави (ухвали суду в частині застави) встановлено не було. Крім того, суд звертає увагу, що застава була визначена як альтернативний запобіжний захід, і початок її дії був пов`язаний із внесення суми застави на відповідний рахунок, а не з датою постановлення відповідної ухвали суду.

Суд відхиляє доводи щодо закінчення запобіжного заходу у виді застави, оскільки закінчення строку покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку із застосуванням застави, не свідчить про припинення такого запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, не з`явлення обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки, є самостійною підставою для звернення застави в дохід держави.

Крім того, обов`язок обвинуваченого з`являтись в судові засідання, або повідомляти суд про неможливість явки, передбачений ч. 7 ст. 42 КПК України, як загальний обов`язок обвинуваченого.

Оскільки судом встановлено систематичне і свідоме невиконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків і застава як запобіжний захід не скасовувалась у встановленому порядку, відсутні підстави для повернення застави.

Також, суд враховує, що невиконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків мало місце в період часу до внесення клопотання про повернення застави (28.07.2025), та після подання прокурором клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою і звернення застави в дохід держави (26.06.2025).

З цих причин, клопотання про повернення застави не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 182, 183, 193, 194, 197, 369, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 січня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання про повернення застави - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Суддя ОСОБА_1