Житомирський апеляційний суд
Справа №277/403/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/793/25
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

представника потерпілої ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середи Ємільчинського району Житомирської області, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, одруженого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 200 000.00 (двісті тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В іншій частині вирок суду залишити без зміни. Вважає, що судом першої інстанції недостатньо враховано наслідки вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість спричинених тілесних ушкоджень, а також того, що потерпіла тривалий час продовжує лікування в зв`язку з чим несе фізичні та моральні страждання.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_10 майнову шкоду, завдану здоров`ю у розмірі 6133,33 грн, та моральну шкоду в розмірі 613,33 грн, всього 6746 (шість тисяч сімсот сорок шість) грн 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 (п`ятдесят тисяч) грн відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в загальній сумі 13530 грн 30 коп, зокрема: в розмірі 3183 грн 60 коп, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/4167-ІТ від 21.03.2025; в розмірі 3183 грн 60 коп, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/4168-ІТ від 22.03.2025; в розмірі 3979 грн 50 коп, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/4170-ІТ від 24.03.2025; в розмірі 3183 грн 60 коп, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-25/5094-ІТ від 26.03.2025.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 09 січня 2025 року близько 08 год. 50 хв. водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить останньому, рухався по правій смузі руху проїзної частини по вул. Захисників України в селищі Ємільчине Звягельського району Житомирської області в напрямку центра вказаного селища.

Рухаючись у вказаний день та час поблизу домоволодіння №133 по вказаній вулиці в селищі Ємільчине Звягельського району, а зокрема в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, при задовільних погодних умовах, в напрямку центру вказаного селища, проїжджаючи пряму ділянку дороги, водій ОСОБА_12 , в порушення вимог пунктів 1.10, 2.3 б), д), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, проявив неуважність до дорожніх умов дорожньої обстановки та її змін, а зокрема не врахував пору року, наявність атмосферних явищ, стан поверхні проїзної частини, не обрав безпечної швидкості руху в установлених межах, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, що призвело до втрати безпечного керування транспортним засобом, його неконтрольованого руху, а саме заносу вліво по напрямку руху та виїзду на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 , та який перевозив в якості пасажира на передньому правому сидінні ОСОБА_10 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «ЗАЗ 110307» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження: консолідований перелом тіла грудини, який викликав довготривалий розлад здоров?я і за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також вивих дистальної фаланги VI пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_15 вимог пунктів 1.10, 2.3 б), д), 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, знаходяться у прямому причинному зв?язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками, та з технічної точки зору в причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди є неконтрольований рух автомобіля марки «DAEWOO LANOS», під керуванням водія ОСОБА_16 , на смугу зустрічного руху, коли водій автомобіля марки «ЗАЗ 110307» ОСОБА_17 , своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути даної ДТП з моменту виникнення небезпеки для руху.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в часткове підтримання апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в необережних діях, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст.ст.129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами), постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Як підтверджується оскаржуваним вироком, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_10 з`ясовував наявність такої шкоди, протиправність діяння особи, що її завдала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями та вини обвинуваченого у її заподіянні, а також й інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, як вбачається з мотивувальної частини вироку, виходив також із засад розумності, справедливості та виваженості, при цьому врахував тяжкість вимушених змін у житті потерпілої, та прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., тим самим частково задовольнивши позовну заяву потерпілої.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Такі ж обставини, тобто ті, які повинен ураховувати суд при вирішенні даного питання, містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами).

Зокрема у п.9 вищевказаної постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими вимоги апеляційної скарги представника потерпілої про необхідність збільшення суми відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що підлягає стягненню з обвинуваченого.

При цьому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було недостатньо враховано положення ст. 23 ЦК України в частині встановлення обсягу спричиненої потерпілій моральної шкоди, а саме фізичних та психологічних страждань внаслідок ДТП, які потягли суттєвий розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , яка вимушена продовжувати лікування тривалий час.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 100 000 (ста тисяч) грн. на користь ОСОБА_10 з обвинуваченого, оскільки саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде достатнім. При цьому колегією суддів враховано принцип розумності та справедливості.

Відповідно вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_18 моральної шкоди, збільшивши суму стягнення.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: