У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001950 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001950 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження за №0001950 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході досудового розслідування встановлено, що до Подільського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала суду № 758/13445/25 про зобов`язання внесення відомостей в ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про те, що останній стало відомо про незаконне заволодіння транспортним, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz Vito» н.з. НОМЕР_1 , власником якого вона являється та який перебував у користуванні гр. ОСОБА_7

17.09.2024 слідчим винесено постанову, щодо розшуку правоохоронними органами транспортного засобу, а саме автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2025 року випуску, чорного кольору.

Відповідно до інформації з Національної автоматизованої інформаційної системи ГСП, МВС України власником автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2025 року випуску, чорного кольору є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 17.09.2025 автомобіль «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2025 року випуску, чорного кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки останній зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні.

Так, на підставі викладеного, 19.09.2025 в період часу з 19 години 35 хвилини по 19 годину 42 хвилини, проведено слідчу дію - огляд місця події за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Новокільська, 108, у ході якої виявлено автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору.

В подальшому, у ході огляду місця події вилучено:автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, поміщено на майданчик тимчасового утримання транспорту за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3, даний автомобіль опломбований № NPU 7559601, № NPU7559602, № NPU 7559603, № NPU 7559604, № NPU 7559605, № NPU 7559606, № NPU 7559607, № NPU 7559608, № NPU 7559609, № NPU 7559610, № NPU7559611, № NPU 7559612;ключ від автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено до спец RIC2050878;свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , який поміщено до спец RIC2050878.

22.09.2025 по кримінальному провадженню призначено транспортно-товарознавчу експертизу по автомобілю «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2025 року випуску, чорного кольору.

Сторона обвинувачення просить накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення збереження речового доказу, недопущення подальшої зміни його цілісності для проведення судових експертиз.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити його із підстав у ньому наведених, зазначив що вилучений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки відповідають критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України. Необхідність арешту майна пояснює тим, що у справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу автомобіля. Відомостей щодо призначення інших експертиз прокурором не надано.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вказуючи на його невмотивованість, зауважив, що автомобіль не є ні знаряддям вчинення злочину, ні його предметом, тому не відповідає критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України. Зазначив, що вказаний автомобіль потерпіла ОСОБА_4 використовує в господарській діяльності, тому накладення арешту на нього позбавляє останню права користування ним. При цьому, заперечив доводи прокурора щодо необхідності проведення інших експертиз в межах даного кримінального провадження, в тому числі щодо виявлених на ньому дефектів, оскільки під час огляду автомобіля такі дефекти не було зафіксовано, фото дефектів відсутні. Наголосив, що для проведення товарознавчої експертизи автомобіль буде надано для огляду експерту.

Дослідивши клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження на його обґрунтування, заслухавши думку учасників, суд дійшов наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи мету та правові підстави для накладення арешту на майно, вказане у клопотанні, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження за №0001950 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відомості до ЄРДР внесено на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 03.09.2025 (справа № 758/13445/25) за заявою ОСОБА_4 про те, що останній стало відомо про незаконне заволодіння транспортним, а саме: автомобіль «Mercedes-Benz Vito» н.з. НОМЕР_1 , власником якого вона являється та який перебував у користуванні ОСОБА_7

17.09.2025 постановою слідчого вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

19.09.2025 за результатами проведення огляду місця події за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Новокільська, 108, виявлено автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору та вилучено вказаний автомобіль з поміщенням його на майданчик тимчасового утримання транспорту за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3;ключ від автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено до спец RIC2050878;свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , який поміщено до спец RIC2050878.

22.09.2025 постановою слідчого призначено транспортно-товарознавчу експертизу автомобіля з метою визначення ринкової вартості.

Разом з цим, матеріали клопотання не містять доказів надсилання вказаної постанови на виконання до експертної установи.

Жодних інших експертиз у кримінальному провадженні станом на день розгляду клопотання не призначено.

Посилання прокурора на необхідність проведення інших експертиз в межах даного кримінального провадження, в тому числі щодо виявлених на ньому дефектів, слідчий суддя оцінює критично, оскільки під час огляду автомобіля такі дефекти не було зафіксовано, фото дефектів відсутні.

При цьому слідчий суддя враховує позицію потерпілої ОСОБА_4 , представник якої в судовому засіданні повідомив про можливість надання вказаного автомобіля в розпорядження експерту для проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Долучена до матеріалів клопотання постанова про визнання автомобіля речовим доказом від 20.09.2025 містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, без обґрунтування висновку, яким конкретно ознакам речових доказів відповідає автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . У клопотанні не вказано, в який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вказаного майна.

Варто вказати, що постанови про визнання речовими доказами ключа від автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено до спец RIC2050878;свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , який поміщено до спец RIC2050878 матеріали клопотання не містять.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами, в розумінні ст. 86 КПК України.

Також є необґрунтованими посилання в клопотанні, що накладення арешту на майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки, в порушення вимог КПК України, не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної цілі кримінального провадження заходу, як арешт автомобіля і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

При цьому, стороною обвинувачення не надано суду допустимих доказів, в розумінні ст. 86 КПК України, щодо того, що власник майна ОСОБА_4 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні буде вчиняти будь-які дії, спрямовані на пошкодження, псування, зміну цілісності належного їй майна.

Слідчий суддя наголошує на тому, що безпідставний арешт автомобіля, власником якого є потерпіла у кримінальному провадженні, не враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та призводить до негативних наслідків арешту майна, є порушенням майнового права потерпілої ОСОБА_4 на володіння, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов?язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь. У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави, з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, та те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є речовим доказом, існують ризики з боку потерпілої ОСОБА_4 , що останньою можуть бути вчинені будь-які дії, спрямовані на пошкодження, псування, зміну цілісності належного їй транспортного засобу, а правові підстави, з яких орган досудового розслідування просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, слідчий суддя дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела необхідності у накладенні арешту на автомобіль, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, яка є потерпілою в кримінальному провадженні, гарантованими законом, і завданням даного кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що у розумінні вимог ст. 132, 173 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які останній посилається у клопотанні про арешт майна щодо мети та підстав його накладення, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001950 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9