Єдиний унікальний номер: 343/1608/25
Номер провадження: 1-кп/343/48/26
У Х В А Л А

про продовження строку запобіжного заходу

09 лютого 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження № 1-кп/343/48/26, справа № 343/1608/25, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000385 від 07.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 149 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 149 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке завчасно вручено для ознайомлення обвинуваченому, що останній підтвердив у судовому засіданні.

Клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання за які передбачене у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. На даний час продовжують існувати ризики, які існували під час досудового розслідування та були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, які передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від органів досудового слідства та/або суду, адже він усвідомлює можливість позбавлення його волі та можливу неминучість покарання; незаконного впливу на свідків, оскільки обвинуваченому відомі їх дані, внаслідок чого він може здійснювати на них тиск.

Прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважають, що ризики необгрунтовані, тому особисте зобов`язання було б достатнім заходом та забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши заявлене клопотання, дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У клопотанні прокурор зазначає про те, що на даний час існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зазначити, що в контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості того, що особа перешкоджатиме досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду чи створить загрозу суспільству.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза розумним сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому, ризик як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Прокурор, розкриваючи ризик переховування обвинуваченого від суду, посилається на тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованих йому злочинах.

Існування цього ризику, на переконання суду, пов`язане у першу чергу із тяжкістю кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 .

За таких обставин, у разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованих йому злочинах, останній може понести реальне покарання у виді позбавлення волі. Наведена обставина, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Підставним є і ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на таке.

Так, відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового слідства, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

З урахуванням вказаного, суд уважає, що до безпосереднього сприйняття показань свідків у даному кримінальному провадженні, дійсно, існує ризик впливу на останніх з боку обвинуваченого, якому відомі їх особисті дані, з метою тиску на них та спонукання зміни показань на його користь.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Натомість вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого та захисника про відсутність підстав щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки при розгляді клопотання прокурор довів об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 домашнього арешту, а суд перевірив наявність ризиків, визначених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі у вигляді особистого зобов`язання, про який клопоче сторона захисту, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, не виключатиме ризиків переховування від суду та впливу на свідків, тобто не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

Таким чином, з огляду на викладене вище, клопотання прокурора про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19:00 год до 07:00 год, продовжити на строк 2 (два) місяці, тобто до 09 квітня 2026 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 на строк 2 (два) місяці, тобто до 09 квітня 2026 року, такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Калуського району Івано-Франківської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , який виданий 05.12.2022 та дійсний до 05.12.2032, або інші наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України.

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу передати для виконання відділенню поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що, відповідно до ч. 5 ст. 181 Кримінального процесуального кодексу України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1