КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8716/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000056 від 21.01.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.12.2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосувати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя привів доводи прокурора на користь застосування відносно ОСОБА_7 виключної міри запобіжного заходу - тримання під вартою. У той же час, слідчий суддя не звернув достатню увагу на доводи проти обрання даного запобіжного заходу, що були висловлені захисником, а також не достатньо обґрунтував неможливість призначення більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання захисника, обґрунтування рішення щодо застосування запобіжного заходу є формальним, складається з шаблонних речень і не містить точних даних, що порушує вимоги кримінально-процесуального закону.

За таких підстав, оскаржувана ухвала, на думку сторони захисту, є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тримання ОСОБА_7 під вартою - свавільним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.01.2025 року за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за підозрою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_16 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше грудня 2024 року, не маючи постійного джерела доходів, переслідуючи на меті особисте збагачення, створив злочинну групу з числа мешканців м. Чернівці, об`єднав їх противоправні дії, розподілив між ними злочинні обов`язки, визначив способи виконання злочинного плану, відомого всім учасникам групи, спрямованого на вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень на території м. Чернівці та Чернівецької області.

Визначившись з напрямками протиправної діяльності та взявши на себе функції керівника і активного учасника організованої групи, ОСОБА_16 з огляду на особисті якості кандидатів, зокрема, схильність до вчинення злочинів, навички скоєння злочинів у минулому, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування залучив до складу групи учасників, а саме: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також інших невстановлених на цей час досудовим розслідуванням осіб.

Вказані особи умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, за попередньою змовою зорганізувались у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об?єднання, метою якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, склали при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного, мали єдині наміри щодо вчинення кримінальних правопорушень, підтримували між собою міцні зв?язки, встановили чіткі правила поведінки всередині угрупування, керівником якого є ОСОБА_16 , та виконували всі його вказівки.

Так, у невстановленому на цей час досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, проте не пізніше грудня 2024 року, ОСОБА_16 довів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 свої наміри щодо заволодіння майном ОСОБА_18 . Після цього кожен із вказаних учасників почав діяти відповідно до раніше розробленого плану вчинення кримінального правопорушення та відведеної йому ролі.

28.01.2025 року ОСОБА_16 , переслідуючи мету незаконного заволодіння майном ОСОБА_19 , надав вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , прибути до спортивного клубу «Аполлон» за адресою: м. Чернівці, вул. Парковий проїзд, 2. Того ж дня, приблизно о 12 год 05 хв, по прибуттю до визначеного місця ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , виконуючи вказівки ОСОБА_21 , прослідкували за маршрутом пересування ОСОБА_18 та, перебуваючи поблизу спортивного клубу «Аполлон», висунули йому вимогу про сплату неіснуючого боргу в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США (далі - «борг»), погрожуючи при цьому насильством, завданням шкоди його здоров`ю, наругою над його честю та гідністю.

У той же день приблизно о 12 год 20 хв до вказаного місця прибули ОСОБА_11 і ОСОБА_22 , які на виконання спільного плану, разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_23 продовжили вимагати у ОСОБА_18 грошові кошти. При цьому ОСОБА_16 , застосовуючи фізичний вплив, погрожував останньому насильством, завданням шкоди його здоров`ю, наругою над його честю та гідністю, якщо останній не поверне «борг».

Надалі, 07.02.2025 року ОСОБА_11 , на виконання відведених йому ОСОБА_24 функцій, з використанням особистого облікового запису у месенджері «WhatsApp» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_18 про необхідність прибути до торгівельного центру «DEPO't Mall» за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 265а.

У подальшому, 08.02.2025 року приблизно о 15 год 30 хв за вимогою ОСОБА_11 , ОСОБА_18 прибув до торгівельного центру «DEPO't Mall». Під час спілкування ОСОБА_11 на виконання вказівок ОСОБА_21 повторно повідомив ОСОБА_18 про необхідність вчасної сплати «боргу». У свою чергу, ОСОБА_18 , усвідомлюючи можливі небезпечні наслідки для свого життя та здоров`я, погодився і запропонував ОСОБА_11 сплатити частину «боргу» в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. Натомість, ОСОБА_11 відповів, що частина повинна бути більшою та наполягав на сплаті всієї суми «боргу» до кінця лютого 2025 року.

Продовжуючи реалізацію розробленого ОСОБА_25 злочинного плану, 28.02.2025 року приблизно о 15 год 56 хв, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зустрілись з ОСОБА_18 у торгівельному центрі «DEPO't Mall», де продовжили вимагати у ОСОБА_18 повернення всієї суми «боргу», однак останній повідомив про можливість передати їм грошові кошти в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США як частину сплати «боргу».

При цьому в ході зустрічі ОСОБА_26 повідомив ОСОБА_18 , що йому відомо про наявність в останнього грошових коштів, якими він може розрахуватись з членами організованої групи, і з огляду на невиконання вимоги сплати ним всієї суми «боргу» він має віддати їм належний йому автомобіль марки «BMW X5» в рахунок погашення частини «боргу».

Цього ж дня ОСОБА_11 з використанням особистого облікового запису у месенджері «WhatsApp» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_18 місцезнаходження автомобіля «Volkswagen» із державними номерними знаками «White» та проінструктував його, що автомобіль буде відчинений, а грошові кошти у розмірі 5 000 (п?яти тисяч) доларів США, що є частиною «боргу» ОСОБА_18 , повинен покласти до речового ящику навпроти переднього пасажирського місця автомобіля.

Крім того, ОСОБА_11 , зазначив, що для контролю передачі грошових коштів ОСОБА_18 повинен відзвітувати у форматі відеозапису процесу залишення грошових коштів.

У подальшому, 28.02.2025 року приблизно о 19 год 30 хв, ОСОБА_18 , перебуваючи під постійним фізичним та психологічним тиском організованої групи ОСОБА_21 , усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я, яка існує від вказаних осіб, на виконання злочинних вказівок співвиконавців злочинів, зокрема ОСОБА_11 , прибув до місця знаходження вказаного транспортного засобу на станції технічного обслуговування за адресою м. Чернівці, вул. Головна, 265д, де залишив грошові кошти у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США у речовому ящику автомобіля «Volkswagen» із державними номерними знаками « НОМЕР_2 », чим здійснив сплату частини «боргу», виконавши відеофіксацію своїх дій та надіславши відеозапис ОСОБА_11 у месенджері «WhatsApp».

01.03.2025 року приблизно о 13 год 50 хв ОСОБА_11 зустрівся з ОСОБА_18 на території торгівельного центру «DEPO't Mall» та в ході розмови повідомив останньому, що у разі перереєстрації ним належного йому автомобіля марки «BMW X5» на представника організованої групи, це зарахується як повернення частини «боргу» у розмірі 15 000 (п?ятнадцять тисяч) доларів США.

Отримавши від ОСОБА_18 відмову щодо перереєстрації автомобіля та передачі його в якості повернення частини «боргу», ОСОБА_11 повідомив, що передасть ОСОБА_27 та іншим членам організованої злочинної групи прохання ОСОБА_18 про надання йому додаткового часу для сплати «боргу».

28.03.2025 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.05.2025 року, без визначення розміру застави.

13 травня 2025 року постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_28 строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2025 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 28.06.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було продовжено до семи місяців, тобто до 28.10.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 16.10.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 28.10.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до 12 місяців, тобто до 28.03.2026 року.

23.10.2025 року (клопотання датоване 21.10.2025 року) старший слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодження з прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000056, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у вимозі передачі чужого майна та вчиненні дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненому організованою групою в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України.

Підозра ОСОБА_7 обґрунтовується такими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- листом ГУ «Д» ДЗНД СБ України від 21.01.2025 щодо виявлення ознак кримінального правопорушення;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_18 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 08.03.2025;

- протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_29 від 08.03.2025;

- листом ГУ «Д» ДЗНД СБ України від 14.03.2025 щодо виконання доручення;

- протоколом огляду від 28.10.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_30 від 21.03.2025;

- протоколом огляду носія інформації від 21.03.2025;

- протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_31 від 21.03.2025;

- іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Також слідчий вказав, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальні правопорушення. На даній стадії досудового розслідування вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Сторона обвинувачення переконана, що перебуваючи не під вартою підозрюваний вдасться до таких дій:

1. Переховування від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Перебуваючи не під вартою чи у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, розуміючи, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, підозрюваний матиме змогу вдатись до спроби виїзду за кордон або намагатиметься залишити Україну поза межами пунктів, де здійснюється прикордонний контроль. Водночас підозрюваний, використовуючи свої соціальні зв`язки, зможе переховуватись на території України.

2. Незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на механізм та спосіб вчинення підозрюваним інкримінованих йому діянь очевидно, що до реалізації злочинного умислу ним залучались інші особи. Органом досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення інших свідків, яким відомі обставини кримінальних правопорушень. ОСОБА_7 за час проживання у м. Чернівці з урахуванням власного соціального становища набув соціальні зв`язки та можливості, які й дозволили йому вчинити інкриміновані злочинні діяння. На цей час органом досудового розслідування виживаються заходи, направлені на встановлення всіх осіб, причетних до вчинення злочинів, а також свідків.

Перебуваючи не під вартою, підозрюваний зможе вільно впливати на них шляхом тиску, погроз, підкупу чи іншим чином з метою їх переконання чи примушення до відмови надавати показання або до надання завідомо неправдивих показів.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ураховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у кримінальному правопорушенні, вчиненому організованою групою, перебуваючи не під вартою вдасться до вчинення дій, направлених на приховування від органу досудового розслідування відомостей та інформації щодо осіб, залучених до вчинення кримінального правопорушення. Ураховуючи, що відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України, передбачає конфіскацію майна, підозрюваний може вдатись до спроб приховати належне йому майно з метою уникнення його конфіскації в дохід держави.

4. Вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний обізнаний щодо судових експертиз, які наразі проводяться, а також знає перелік свідків і потерпілих у кримінальному провадженні. З огляду на це, перебуваючи не під вартою, підозрюваний може вдатись до спроб перешкоджання з`явленню свідків, потерпілих до органу досудового розслідування, а також до впливу на експертів, примушувати цих осіб до відмови від давання показань чи висновку. Такі дії становлять склад злочину, передбаченого ст. 386 КК України.

Слідчий вважає що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є заходом, здатним запобігти наявним ризикам. При цьому, застосувати більш м`які запобіжні заходи до підозрюваного неможливо.

Також слідчий зазначив, що строк тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 28.10.2025, однак завершити досудове розслідування до цього часу не видається можливим, оскільки необхідно виконати слідчі (розшукові) та процесуальні дії, без яких неможливо завершити досудове розслідування.

Даних, які б вказували на неможливість продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, не встановлено.

Враховуючи викладене та те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, на даній стадії досудового розслідування не зменшилися та продовжують існувати, слідчий просив продовжити застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000056 від 21.01.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.12.2025 року, включно, без визначення розміру застави.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Слідчий суддя дослідив також доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановив, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень п.п. 1 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків слідчого судді та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4