ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 753/15048/22

провадження № 51-1999км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР)за № 0002664 від 26 серпня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта, АРК, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексуУкраїни (далі - КК України).

Змістсудовихрішеньівстановленісудамипершоїтаапеляційноїінстанційобставини

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально викладених у вироку суду, 23 серпня 2022 року ОСОБА_8 в ході конфлікту з ОСОБА_9 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин завдав удар лівою рукою в ділянку голови останнього, внаслідок якого той впав на землю. Після чого ОСОБА_8 завдав руками та ногами декілька хаотичних ударів в ділянку голови та тулубу потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Надалі, взяв мотузку, накинув її на шию ОСОБА_9 та став душити його, завдавши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії, від яких останній помер на місці. Переконавшись, що потерпілий ОСОБА_9 не дихає та не подає ознак життя, ОСОБА_8 відтягнув та скинув тіло потерпілого до ями, яка знаходиться на території асфальтного заводу за адресою: вул. Ремонтна, 8, м. Київ, та прикинув яму сміттям.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 лютого 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишив без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Вимогитаузагальненідоводиособи, якаподалакасаційнускаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів касаційної скарги захисник зазначає, що:

- дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України;

- заява ОСОБА_10 про зникнення безвісти ОСОБА_9 та внесення відомостей до ЄРДР мають розбіжності у часі, що зумовлює недопустимість всіх доказів;

- дані протоколів огляду від 26 серпня 2022 року є недопустимими доказами, оскільки такі слідчі дії проводились до відповідного рішення слідчого судді про надання дозволу на їх проведення. Водночас зауважує, що заяви ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про надання дозволу на огляд (обшук) місця події є неспроможними, оскільки останні не є належними суб`єктами для надання такої згоди. Наголошує, що всупереч закону слідчі дії проводились в нічний час;

- вилучення речей в ході допиту ОСОБА_8 було неправомірним; його допит здійснений без захисника, що порушує конституційні права останнього. Крім того, допит проводився також в нічний час;

- показання свідків, які є зацікавленими, є суперечливими та не узгоджуються з показаннями обвинуваченого та іншими доказами у справі;

- фактичний час затримання засудженого 26 травня 2022 року є 13:30, проте в протоколі зазначений час 21:19. Вказує, що затримання відбулося без захисника;

- слідчий експеримент проведений за відсутності сторони захисту, що зумовлює недопустимість вказаного доказу;

- місцевий суд був упередженим та були порушені такі засади кримінального провадження, як право ОСОБА_8 на захист, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини, змагальність;

- апеляційний суд залишив поза увагою клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів;

- суди порушили вимоги ст. 94 КПК України, а ухвала апеляційного суду не відповідає приписам статей 370 та 419 КПК України.

Письмових заперечень від інших учасників кримінального провадження до Верховного Суду не надходило.

Позиціїучасниківсудовогопровадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити судові рішення без зміни.

Потерпілий касаційну скаргу захисника не підтримав та просив залишити судові рішення без зміни.

Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.

МотивиСуду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Натомість зазначені обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанцій.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано з огляду на таке.

Так, суди попередніх інстанцій дійшли переконання, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю зібраних у справі та досліджених, зокрема, таких доказів:

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що він з 2019 року працював не офіційно на об`єкті, за адресою: вул. Ремонтна, 8, м. Києві, охоронцем. З ОСОБА_12 вони працювали з 27 травня 2020 року, ОСОБА_8 працював із 30 квітня 2022 року. Він проживав у одному приміщенні із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в автомобільному кемпінгу, що приблизно за 80 кроків від нього, а ОСОБА_13 - у окремому вагончику. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не були теплі відносини, вони трохи конфліктували. 23 серпня 2022 року близько 19:00 він, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 випивали у нього в будинку. В процесі ОСОБА_12 повідомив, що кохає дівчину, однак та не відповіла взаємністю. Вони ще трохи випили та лягли спати, ОСОБА_14 пішла до себе. В подальшому, близько 22:00 він прокинувся та побачив, що двері зачинились, ОСОБА_12 вийшов, після чого він знову заснув. Наступного дня, вранці 24 серпня 2022 року помітив, що ОСОБА_12 немає, телефон і речі з ним присутні завжди, на зв`язок не виходив. Після чого побачив ОСОБА_14 , котра рухалась сама з боку будиночка, потерпілого не було. В руках остання тримала мобільний телефон, на якому знаходились сліди крові. Після питання щодо місцезнаходження ОСОБА_12 , ОСОБА_14 повідомила, що він приблизно о 07:00 ранку пішов додому. 25 серпня 2022 року ввечері він повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , що 26 серпня 2022 року о 14:00 буде телефонувати в поліцію та повідомляти про зникнення потерпілого. ОСОБА_8 багато раз проходив повз його будинок та в якийсь момент повідомив, що вбив ОСОБА_12 , тіло закопав і його треба захоронити;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких останню вигнали з гуртожитку, а тому певний час вона жила у вагончику на об`єкті, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 познайомив її з ОСОБА_12 , котрий в подальшому закохався в неї, однак почуття не були взаємними. 23 серпня 2022 року вони з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 сиділи випивали, після чого разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_12 пішла в магазин. Повернувшись, вона направилась до вагончика, у якому мешкала, оскільки хотіла спати. ОСОБА_12 почав стукати у двері і просити її вийти, на що вона вийшла, заспокоїла його та пішла спати. ОСОБА_9 ще кілька разів стукав до неї у вагончик, погрожував, махав сірим ножем, з лезом приблизно 30 см довжини, кричав, що заріже її, якщо вона не буде з ним, однак жодної реакції від неї не було, а тому ОСОБА_12 попрямував до ОСОБА_8 , де між ними почалася розмова, котра переросла у сварку та бійку. Під час бійки вона не бачила чи мав ОСОБА_9 ніж. В процесі бійки ОСОБА_8 рукою наніс ОСОБА_12 удар в голову, від якого останній впав та почав хрипіти. В подальшому ОСОБА_8 ще наносив ОСОБА_12 удари по тілу, а після цього ножем проткнув шию, взяв мотузку, намотав на шию та почав душити, а коли задушив, почав за мотузку тягнути ОСОБА_12 в невідому сторону. Повернувшись, ОСОБА_8 розпалив багаття, кинув туди одяг та мотузку. Наступного дня ОСОБА_8 пригрозив їй та сказав мовчати про події тої ночі, тому ОСОБА_10 вона збрехала, що ОСОБА_9 поїхав додому. В подальшому, ОСОБА_8 самостійно розповів ОСОБА_10 про події того вечора;

- даними, відображеними у протоколі огляду місця події від 26 серпня 2022 року з додатками (т. 1 а.п. 61-69) з яких вбачається, що у ході цієї слідчої дії було проведено огляд житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- даними, відображеними у протоколі огляду місця подій від 26 серпня 2022 року з додатками (т. 1 а.п. 70 - 77), з яких вбачається, що у ході даної слідчої дії було проведено огляд тимчасового житлового приміщення у вигляді вагончика білого кольору, який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 ;

- комплексом даних, відображеними у протоколі огляду місця події від 26 серпня 2022 року з додатками (т. 1 а.п. 78 - 84), з яких вбачається, що у ході слідчої було оглянуто ділянку місцевості, розташовану між житловим приміщенням № 1 та тимчасовим житловим приміщенням № 2 (вагончик) за адресою: АДРЕСА_1 . Ця ділянка місцевості розміром 7 х 5 м, вкрита асфальтовим та піщаним покриттям. Ближче до житлового приміщення № 1 та по правий бік ближче до житлового приміщення № 2 розташований різний брухт. Між купою різного брухту наявний простір, розміром 5 х 4 м.

- комплексом даних, відображених у протоколі огляду місця події (трупа) від 26 серпня 2022 року з додатками (т. 1 а.п. 103 - 114), з яких, зокрема, вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . На відстані 10 метрів від вказаної ділянки виявлено частину землі, яку було розкопано. У вказаній ямі розташовано труп чоловіка в положенні ембріона, поверхнею тіла до низу, голова приведена до грудей, руки і ноги зігнуті в суглобах, приведені до тулуба, по всій поверхні тіла нашарування піску;

- висновком експерта № 021-2505-2022 від 17 листопада 2022 року (т. 1 а. п. 134 - 137) свідчить про те, що смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї зашморгом. Виявлена странгуляційна борозна, яка є видовою ознакою для даного вигляду асфіксії, виникла незадовго до настання смерті (середня тривалість асфіксії від 3 - 4 до 7 - 8 хвилин), внаслідок здавлення шиї зашморгом. Здавлення шиї зашморгом як вид механічної асфіксії, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_9 ушкодження на шиї виникли внаслідок діючої сили спереду назад та трохи знизу вверх і можливі при удавленні шиї зашморгом. Також при дослідженні трупа були виявлені переломи 3 - 8 ребер по середньо-ключичній лінії зліва, що виникли внаслідок дії тупого (-пих) предмета (-тів) та мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ, смерть ОСОБА_9 могла настати 23 серпня 2022 року;

- фактичними даними, відображеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 26 серпня 2022 року (т. 1 а.п. 161 - 163) за участю ОСОБА_15 , з яких вбачається, що 23 серпня 2022 року у другій половині дня остання разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_12 повернулась на територію металобази, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходились чоловіки на ім`я ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які розпивали спиртні напої. Свідок та ОСОБА_12 приєдналися до них та під час розпиття, між чоловіками виникла сварка. Через деякий час ОСОБА_12 пішов з території бази, а потім повернувся з ножем в руці. Сварка між чоловіками продовжилась, а свідок через деякий час пішла до свого будинку, що розташований на території вказаної металобази. Через деякий час ОСОБА_12 підійшов до будинку свідка та почав бити у двері, через що вони почали спілкувались на порозі будинку. Невдовзі розмова закінчилась і ОСОБА_12 пішов до будинку ОСОБА_17 , який сидів поруч з ним, де у них виникла сварка, після чого ОСОБА_17 пішов у свій будинок, а ОСОБА_12 залишився біля входу. В цей час, свідок почула звук удару, після якого ОСОБА_12 впав, а ОСОБА_17 почав наносити удари, перетягнув у вулицю частину тіла ОСОБА_12 , трохи відтягнувши його, та продовжив наносити удари руками і ногами. Після того, ОСОБА_17 відійшов та повернувся з мотузкою, обмотав нею шию ОСОБА_12 та почав душити, а через деякий час, взявшись за мотузку, що була обмотана навколо шиї, потягнув його у напрямку дороги. Приблизно через дві години ОСОБА_17 повернувся, розпалив багаття, спалив мотузку та свій одяг, у який був одягнений, після чого піском засипав сліди волочіння;

- даними, відображеними у протоколі слідчого експерименту від 31 серпня 2022 року з додатком (т. 1 а.п. 186-189) з яких вбачається, що ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: вул. Ремонтна, 8, м. Київ, розповів про перебіг подій, що відбувались тут 23 серпня 2022 року та відтворив їх за допомогою візуально-подібного по зросту та комплекції статиста. ОСОБА_8 23 серпня 2022 року приблизно о 23:30 відпочивав у вагончику, розташованому на території заводу. В цей час до вагончика підбігла знайома ОСОБА_14 , яка постукала до дверей. Коли ОСОБА_8 відчинив двері, то побачив знайомого ОСОБА_12 , який перебував у нетверезому стані. ОСОБА_12 хотів потрапити до ОСОБА_14 і в агресивній манері намагався потрапити до вагончика, де проживав ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 відвів ОСОБА_12 до ділянки поруч з вагончиком, де вони почали спілкуватись. В процесі розмови ОСОБА_12 намагався завдати удар кулаком ОСОБА_8 , на що останній відхилявся та у відповідь завдав удар кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_12 . Від вказаного удару ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на підлогу. ОСОБА_8 вирішив, що у ОСОБА_12 відсутні ознаки життя, оскільки останній не рухався, після цього, взявши мотузку, що звисала поруч, обмотав її навколо шиї. Після цих дій ОСОБА_8 вирішив прибрати тіло з місця події, тому обмотавши щільно мотузку навкруги шиї, потягнув тіло до сміттєзвалища, яке розташоване на відстані 50-60 метрів від місця події. Подолавши вказану відстань, ОСОБА_8 стягнув тіло до ями, що була на сміттєзвалищі. Всю відстань до сміттєзвалища ОСОБА_8 тягнув тіло ОСОБА_9 на мотузці. Помістивши тіло на сміттєзвалищі, ОСОБА_8 склав руки і ноги трупа в положення ембріона та присипав сміттям. Далі, ОСОБА_8 пішов до місця подій та повідомив ОСОБА_14 , щоб остання йшла додому. ОСОБА_19 помістив у вогнище та спалив, одразу після того як ОСОБА_14 пішла.

- фактичними даними, відображеними у висновку експерта № 022-82-2505-2022 від 18 листопада 2022 року (т. 1 а.п. 145 - 146), з яких вбачається, що з урахуванням показань зазначених ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 , наданих ними під час проведення відтворення подій при проведенні слідчого експерименту, при удушенні ОСОБА_9 в процесі волочіння тіла, вільні кінці зашморгу залишили б більш-менш чіткі странгуляції на бокових поверхнях шиї, які у даному випадку відсутні. Тобто процес удушення відбувався у пристатичному положенні тіла ОСОБА_9 , а не під час його волочіння.

За результатом розгляду місцевий суд зазначив, що хоча ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав, однак надав детальні показання, які фактично у повній мірі підтверджують його винуватість у вчиненні саме цього злочину. Водночас цей суд зауважив, що неповне розкриття всіх деталей вчиненого є способом захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Отже, суди дійшли слушного переконання, що сукупність доказів дає підстави дійти висновку, що смерть ОСОБА_9 настала на місці конфлікту від механічної асфіксії, що виключає будь-які версії щодо самозахисту чи необережності, а також наміру заподіяти виключно тілесні ушкодження.

Розкриваючи питання умислу дій ОСОБА_8 суди обґрунтовано зазначили, що дії обвинуваченого, як під час вчинення злочину так і після його вчинення безумовно та безспірно вказують на те, що умисел обвинуваченого був спрямований виключно на вбивство потерпілого, зважаючи на те, що він, завдавши потерпілому один удар, від якого ОСОБА_20 впав на землю, не зупинився, продовжив нанесення потерпілому хаотичних ударів руками та ногами в ділянку голови та тулубу, а згодом взяв мотузку, накинув її на шию ОСОБА_9 та став душити його, а після того як переконався, що ОСОБА_9 мертвий, ОСОБА_8 за допомогою мотузки, яка була намотана на шиї останнього відтягнув тіло на певну відстань, кинув у яму та прикидав сміттям та надалі спалив одяг та мотузку якою задушив потерпілого для того, щоб приховати сліди вчиненого злочину.

До того ж мотивом вчиненого ОСОБА_8 злочину є раптово виниклі неприязні відносини, які підтверджені як обвинуваченим так і всіма свідками.

За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд правильно оцінив у сукупності показання свідків, висновки експертиз та інші письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими та дійшов висновку, що ці докази поза розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Крім того, апеляційний суд зауважив, що всупереч доводів обвинуваченого та його захисника, судом належним чином перевірено та оцінено показання свідків, підстав недовіряти чи сумніватися в яких не встановлено, оскільки ці показання, як самі по собі, так і в сукупності з зібраними у кримінальному провадженні доказами, є достовірними та належними.

У той же час, як зазначено вище, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Щодо доводів касаційної скарги стосовно допустимості протоколів огляду

Так, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, захисник вказує на недопустимість протоколів огляду, з огляду на те, що вказані слідчі дії проводились в нічний час та без дозволу слідчого судді.

Проте доводи касаційної скарги в цій частині не є слушними з огляду на таке.

Зі змісту приписів КПК України, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду (ч. 3 ст. 214 КПК). Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи (ч. 2 ст. 237 КПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Водночас місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини, а перевірка відповідної інформації може зумовлювати невідкладність такого огляду місця події без попереднього дозволу слідчого судді.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме протоколів огляду, вказані слідчі дії було проведено 26 серпня 2022 року з 17:28 по 19:25 за адресою: м. Київ, вул. Ремонтна, 8, 9 з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відповідно до положень ч. 1 ст. 237 КПК України, за результатами яких було виявлено труп ОСОБА_9 .

Дослідивши вказані доводи захисника, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що слідчі дії 26 серпня 2022 року проведено з дотриманням установленої процесуальної процедури, передбаченої статтями 223, 233 КПК України, скарг та зауважень до працівників поліції не було, як зі сторони учасників так і від понятих, а тому відсутні підстави вважати протоколи огляду місця події від 26 серпня 2022 року недопустимими доказами.

До того ж слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, при вирішенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку, було в повній мірі перевірено наявність підстав для проведення оглядів 26 серпня 2022 року без ухвали слідчого судді, та встановлено, що огляд було проведено у невідкладному випадку пов`язаному з відшуканням та вилучення речових доказів, які самостійно, або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для встановлення об`єктивної істини та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності та за результатом розгляду цього клопотання надано дозвіл на проведення всіх зазначених слідчих дій.

Також апеляційний суд слушно зауважив, що розбіжність у часі при внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та під час складання протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, на яку звертає у поданій апеляційній скарзі захисник, не може слугувати підставою визнання цих доказів недопустимими.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного, а також крім здійснення кримінального провадження у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Проте матеріалами справи підтверджується, що, як вже зазначалося вище, вказані слідчі дії було проведені не в нічний час (26 серпня 2022 року з 17:28 по 19:25).

З огляду на вказане, доводи захисника про недопустимість вказаних протоколів оглядів є неспроможними.

Щодо доводів захисника про проведення затримання та допиту за відсутності захисника

Відповідно до положень статей 207, 208 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Водночас затримання в порядку статей 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Тож, приписи статей 208, 236 КПК України не забороняють проводити обшук/огляд без захисника, вони зобов`язують слідчого в будь-який момент допустити захисника до проведення слідчої дії.

Так, з матеріалів справи убачається, що 26 серпня 2022 року о 21:19 було затримано ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України. Водночас відповідний протокол будь-яких зауважень не містить. Крім того, в цьому протоколі ОСОБА_8 зазначив: «Захисника не вимагаю. Клопотань, заяв та скарг не маю.».

Крім цього, з матеріалів справи також убачається, що того ж дня о 21:00 - 21:10 ОСОБА_8 було роз`яснено право на кваліфіковану правову допомогу. Водночас ОСОБА_8 письмово повідомив таке: «Право на захист мені повідомлено. Правової допомоги не потребую». Надалі було проведено його допит.

Право на захист належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.

У частині другій статті 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, зміст якого становить сукупність наданих йому законом можливостей для спростування підозри, обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення права на захист - це правове положення, згідно з яким посадові особи, які здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким вони отримують можливість захищатися передбаченими законом способами від підозри чи обвинувачення.

У ст. 20 КПК України визначені складові забезпечення права на захист.

Доктринальний аналіз даної норми свідчить, що забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права:

- самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні;

- користуватися правовою допомогою захисника;

- наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Наведене відповідає міжнародним стандартам, викладеним у частині першій статті 11 Загальної декларації прав людини, пункті «d» частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та пункті «с» частини третьої статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.

Стаття 49 КПК України передбачає випадки в яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні.

Водночас Суд зауважує, що за положеннями ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

З оскаржуваних рішень також убачається, що суди виконали вимоги приписів ст. 23 КПК України та дослідили показання ОСОБА_8 , які останній надав безпосередньо в судовому засіданні місцевого суду в присутності захисника.

Тож, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 були надані всі передбачені законом можливості для реалізації його права на захист.

З огляду на викладене Суд вважає, що доводи захисника в цій частині не є слушними.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що апеляційний суд не дослідив повторно докази у цьому кримінальному провадженні

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама собою незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Водночас сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може бути підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Як убачається з журналу судового засідання апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, цей суд розглянув клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів та відмовив у його задоволенні (т. 3, а. п. 135).

Водночас Суд зауважує, що відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, слушно зазначив, що докази у справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84 - 86 КПК України, оцінені судом згідно зі ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами першої та/або апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення, і фактично зводяться до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом касаційного розгляду.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та практику ЄСПЛ, яка вказує на необхідність належної оцінки всіх важливих аргументів сторін і наведення в судовому рішенні достатніх мотивів, суд апеляційної інстанції перевірив під час апеляційного перегляду доводи поданої апеляційної скарги, вмотивовано погодившись із рішенням суду першої інстанції. У рішенні апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких воно ґрунтується. Ухвала цього суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК України. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, які здебільшого є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що матеріалами кримінального провадження підтверджено те, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого зроблені з дотриманням вимог ст. 22, 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Враховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3