Справа № 146/441/25
Провадження №11-кп/801/1017/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000004, внесеного до ЄРДР 31.01.2025 за апеляційними скаргами прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, українця, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Вирішено питання із заходом забезпечення кримінального провадження.

В С Т А Н О В И В:

За вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України за таких обставин.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», являючись військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 219/1539 від 22.10.2024, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 з подальшим продовженням підлягає призову на військову службу за мобілізацією.

Так, ОСОБА_8 будучи військовозобов`язаним солдатом, 22.10.2024, пройшов військово-лікарську комісію, згідно якої визнаний придатним до військової служби.

У подальшому, 22.10.2024 ОСОБА_8 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 вручено під особистий підпис повістку для відправки за мобілізацією і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, останньому необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , 23.10.2023 о 16:00 год.

Отримавши вказану повістку, військовозобов`язаний ОСОБА_8 будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення віл призову за мобілізацією, без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 в порушення вимог не прибув в указаний вище час до місця призову чим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Не погодившись із даним судовим рішенням прокурор, Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_8 за ст. 336 КК України та ухвалити новий вирок, яким засудити останнього до 4 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

12.11.2025 прокурор ОСОБА_10 подав заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд, перевіривши подану заяву, бере до уваги наведений у ній факт відмови прокурора від апеляційної скарги, оскільки така відмова є добровільною, усвідомленою та поданою належним чином уповноваженою особою. З урахуванням приписів ст. 403 КПК України суд визнає, що зазначена відмова тягне за собою закриття апеляційного провадження в частині скарги прокурора, що відповідає принципам диспозитивності та змагальності кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , теж подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025, та ухвалити новий вирок. Яким застосувати до ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 не обґрунтований та не вмотивований, із огляду на наступне.

Так, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та нарколога, однак суд не врахував у повному обсязі всі обставини, що пом`якшують покарання.

Захисник зазначає, що вирок є занадто суворим, оскільки суд не в повній мірі врахував індивідуальні особливості особи обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також пом`якшуючі обставини. На думку апелянта, суд безпідставно не застосував положення ст. 69 КК України, яка передбачає можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією відповідної статті, з огляду на наявність кількох обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Посилаючись на п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», захисник зазначає, що суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також мету виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.п. 2, 3 зазначеної Постанови, при призначенні покарання суд має всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження, сукупність та взаємозв`язок обставин, що характеризують ступінь тяжкості злочину, форму вини, мотив, мету, спосіб та кількість епізодів злочинної діяльності. Захисник вказує, що суд першої інстанції належним чином цього не зробив, не врахувавши, що ОСОБА_8 повністю визнав вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка є інвалідом третьої групи і потребує постійного догляду та допомоги, оскільки їй важко самостійно утримувати та доглядати за двома малолітніми дітьми.

На думку сторони захисту, зазначені обставини суттєво пом`якшують покарання, адже злочин, передбачений ст. 336 КК України, не є тяжким, не спричинив будь-яких тяжких наслідків, а поведінка обвинуваченого після вчинення злочину свідчить про щире каяття та відсутність суспільної небезпеки його особи.

Таким чином, захисник вважає, що суд безпідставно призначив покарання у виді позбавлення волі, тоді як наявні всі підстави для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання обмеження волі.

До обставин, які, на думку захисту, необхідно врахувати, належать те, що злочин не є тяжким і не спричинив тяжких наслідків; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; наявність на утриманні малолітніх дітей та хворої дружини; позитивна характеристика за місцем проживання; можливість виконання покарання без ізоляції від суспільства.

Захисник вважає, що ізоляція ОСОБА_8 від суспільства не є необхідною для досягнення мети покарання, оскільки він не становить небезпеки для суспільства, може бути виправлений без позбавлення волі, а призначення покарання у виді обмеження волі забезпечить і виховний ефект, і можливість належного догляду за сім`єю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , позицію захисту та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок суду відповідає.

У поданій апеляційній скарзі захисник покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, безпідставне незастосування ст. 69 КК України, проте вказані доводи, колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогам кримінального й кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

24 лютого 2022 року в Україні розпочалося повномасштабне збройне вторгнення збройних сил іноземної держави, у зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє й на момент розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, відповідно до ст. 65 Конституції України є обов`язком громадян України.

В умовах воєнного стану, відповідно до ст. ст. 1, 2, 17, 65 Конституції України, захист суверенітету, територіальної цілісності та незалежності України є найважливішим обов`язком держави та справою всього Українського народу, а виконання військового обов`язку є конституційним обов`язком кожного громадянина України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , урахував вимоги ст. 65 КК України, згідно з якою покарання має бути призначене у межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень його Загальної частини, необхідне і достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при призначені покарання вірно було взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітніх дітей, щиро розкаявся та визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 66 КК України щире каяття є пом`якшуючою обставиною, яку суд врахував та призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ст. 336 КК України.

Тобто, під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тому, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Таким чином, хоча матеріали справи підтверджують наявність обставин, які пом`якшують покарання, вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і дають суду право вийти за межі мінімальної санкції. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 69 КК України.

Поряд із цим, колегія суддів також враховує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, а також те, що на території України введений воєнний стан, у зв`язку з чим, дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, тому призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України не сприятиме його меті щодо виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У час, коли Україна здійснює збройну оборону проти зовнішнього агресора, питання забезпечення обороноздатності держави набуває статусу особливої суспільної потреби.

Наявність такої суспільної потреби у випадку України є очевидною, оскільки держава веде виключно оборонну війну, зазнавши збройної агресії з боку чисельно переважаючого противника, а протяжність лінії активних бойових дій та потенційного нападу вимірюється тисячами кілометрів. У цих умовах мобілізація населення є закономірним і необхідним механізмом для забезпечення національної безпеки, а громадяни України повинні усвідомлювати обов`язок пошуку балансу між власними переконаннями та інтересами держави.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме: довідкою ВЛК від 22.10.2024 № 219/1539, згідно якої солдат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 придатний до військової служби; картою обстеження та медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно якої ОСОБА_8 придатний до військової служби; розпискою ОСОБА_8 № В1/2343 про отримання повістки для відправки 23.10.2024 о 16.00 год в команду НОМЕР_1 ; витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 428М від 23 жовтня 2024 року, згідно якого наказано призвати та направити військовозобов`язаного ОСОБА_8 , 1993 року народження для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період в складі команди НОМЕР_1 , у встановленому законом порядку був визнаний придатним до проходження військової служби, однак без наявності законних підстав відмовився від її проходження, що свідчить про ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, суд першої інстанції, дотримуючись принципів законності та верховенства права, справедливо і пропорційно призначив покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та меті покарання.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування ст. 69 КК України є необґрунтованими, оскільки захист не навів виняткових обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості злочину чи свідчили про можливість призначення більш м`якого покарання.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 є законним, обґрунтованим і справедливим, а підстав для його скасування чи зміни не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 414, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 , закрити, у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2025, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4