Справа № 752/7/26
Провадження №: 1-кп/752/1624/26
У Х В А Л А

16.01.2026 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

під час проведення у залі суду у м. Києві відкритого підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 0035761 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня загальна, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей/непрацездатних осіб, офіційно непрацевлаштований, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 296 України,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 (хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю) та за ч. 5 ст. 407 КК України (нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненні в умовах воєнного стану), відомості про яке внесено 26.09.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0035761, а також реєстр матеріалів досудового розслідування.

16.01.2026 у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, мотивуючи яке послався на обґрунтованість висунутих ОСОБА_4 обвинувачень, наявність доказів, які доводять події злочинів, визнання обвинуваченим винуватості. Зазначив, що при обранні запобіжного заходу слідчим суддею було враховано ризики за п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення та зауважив, що на цей час ці ризики не зменшилися. Також прокурор просив врахувати особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків та постійного місця проживання, що доводить ризик його переховування від суду на додачу до усвідомлення тяжкості покарання та факту відсутності на військовій службі протягом тривалого часу. Небажання бути засудженим та направленим для відбуття покарання обґрунтовує ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни їх показань. Як зауважив прокурор, тримання під вартою є стримуючим фактором для ОСОБА_4 , який позбавляє обвинуваченого можливості продовження вчинення кримінального правопорушення - нез`явлення на військову службу тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, просив суд застосувати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, зокрема домашній арешт за адресою мешкання та реєстрації підзахисного, пояснив, що останній має зареєстроване місце проживання, у військову частину не їхатиме для впливу на свідків за подією, кваліфікованою за ч. 5 ст. 407 КК України, на свідків за подією, кваліфікованою за ч. 1 ст. 296 КК України не впливатиме, адже він на слідчому експерименті сам добровільно показав слідчому як все було, тобто сенсу впливати на будь-кого ОСОБА_4 не має. На думку захисника, обвинувачений не потребує запобіжних заходів ні за ст. 407, ні за ст. 296 КК України. Також захисник зазначив, що ОСОБА_4 08.06.2025 отримав вогнепальне осколкове поранення і йому потрібно зайнятися лікуванням, оформленням на військову службу, щоб мобілізуватися до армії.

Обвинувачений підтримав захисника, зазначив, що після виписки з госпіталю отримав повідомлення від матері, яка погано почувалася, переживав за неї, а тому поїхав додому, щоб її доглядати, адже більше не має рідних, нажаль матір невдовзі померла, після чого у нього був мікроінсульт.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Приписами розділу ІІ КПК України визначено, що у кримінальному провадженні, з метою його дієвості, можуть бути застосовані заходи забезпечення, до яких, серед іншого, належать запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Приписами ч. 8 ст. 176 КПК України унормовано, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Розглядаючи питання запобіжного заходу та доцільність його продовження, суд враховує обставини кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , ступінь їх тяжкості та кваліфікацію - вчинення кримінального проступку та тяжкого злочину, за тяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

На переконання суду описані прокурором ризики є наявними і сталими. Зокрема суд враховує, що ОСОБА_4 не має сталих соціальних зв`язків, не був працевлаштований, документально не довів поважності причин, на які посилався під час розгляду клопотання. На переконання суду, небажання бути засудженим, вказує на достатньо високий ризик переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

За версією слідства обвинувачений вчинив два епізоди кримінально-карного діяння.

Завершивши досудове розслідування, сторона обвинувачення висунула ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального проступку та тяжкого злочину, що дає підстави вести мову про те, що зібрано достатньо доказів на доведення винуватості особи, і ці докази доводять факти та обставини, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити описані в обвинувальному акті діяння, тобто слід вважати наявною обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень. При цьому, суд зауважує, що в ході підготовчого судового засідання докази не досліджуються та оцінка їм на предмет належності, допустимості не надається.

У той же час тоді як судовий розгляд не розпочато, свідки не допитувалися.

Також суд зважає на усталену практику Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За наведених обставин суд вважає за можливе продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення застави строком на 60 днів, адже відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу не видається за можливе застосувати.

Керуючись ст. 176, 177, 182, 315, 372, 395 КПКУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора задовольнити.

2.Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 16.03.2026 включно без можливості внесення застави.

3.Відлік строку запобіжного заходу рахувати з 16.01.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19.01.2026 о 09:10.

Суддя ОСОБА_1