Провадження № 1-кп/175/1872/25
03 листопада 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),
підозрюваного ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, народився в с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді водія 2-го інженерно-позиційного відділення 1-го інженерно-позиційного взводу інженерно-позиційної роти батальйону підтримки військової частини НОМЕР_1 НГУ у військовому званні «солдат», -
про звільнення від кримінальної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно положень ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Згідно з Указом Президента України за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року о 05.30 год. на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України продовжено до теперішнього часу.
Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України (в редакції Закону від 27 липня 2022 року) під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Згідно відомостей зазначених у клопотанні прокурора, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та проходячи її на посаді стрільця-снайпера 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 23 серпня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 з пунктом тимчасової дислокації на території АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був відсутній на військовій службі до 05.02.2025. А саме солдат ОСОБА_4 05.02.2025 прибув до військової частини НОМЕР_1 НГУ (пункт тимчасової дислокації підрозділу АДРЕСА_3 ), внаслідок чого злочин було припинено.
У підготовчому судовому засіданні встановлені обставини, які зумовлюють передання матеріалів клопоатння до Дніпровського апеляційного суду для вирішення питання щодо визначення підсудності.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).
Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення у будь-якому разі (п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України).
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, під час розгляду справи № 752/4349/23 за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, у судовому рішенні від 26.04.2023, визначаючи підсудність справи, дійшла до висновку про те, що на противагу кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, не є продовжуваним, і є закінченим з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем саме в умовах воєнного стану.
Згідно відомостей клопотання солдат ОСОБА_4 23 серпня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 з пунктом тимчасової дислокації на території АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду у судовому рішенні від 30.03.2023, справа № 216/6065/22, під час розгляду подання щодо визначення підсудності кримінального провадження зробила наступні висновки. Виходячи зі змісту диспозиції частина 5 статті 407 КК України, з об`єктивної сторони містить два склади злочину: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення вчасно без поважних причин на службу. При цьому умисел спрямований саме на самовільне залишення або нез`явлення військовослужбовця до певного місця дислокації військової частини, а з`явлення до військової комендатури, військового комісаріату, військової прокуратури тощо не охоплюється умислом спрямованим на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 КК України. Окрім того, злочинний результат у вигляді відсутності військовослужбовця настає саме за місцем дислокації військової частини або несення служби. Таким чином, місцем вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є місце розташування військової частини або місця служби.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні може прийняти рішення щодо направлення обвинувального акту до суду апеляційної інстанції з метою встановлення підсудності.
Відповідно до положень ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 34, 42, 314, 369-372 КПК України, суд,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1