Номер провадження: 11-сс/813/1806/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000616 від 12.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2025 задоволено клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та накладено арешт, із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 23.08.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , зазначене в резолютивній частині ухвали слідчого судді.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучені документи можуть містити відомості на підтвердження факту вчинення розслідуваного у кримінальному провадженні кримінального правопорушення, а відтак такі документи за цим критерієм відносяться до категорії речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що у клопотанні не викладено правових підстав та інших вимог для вирішення питання про арешт майна. Не наведено жодних даних про осіб які є власниками цих речей, та підстав, які дають право вважати що вказані речі можуть мати відношення до вказаного кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час досудового розслідування.

Слідчим суддею залишено поза увагою та не досліджено обставин щодо підкидання документу, якого не було у фактичному володінні особи. Це свідчить про фальсифікацію доказів, а отже, відповідно до статті 86 Кримінального процесуального кодексу України, такі докази є недопустимими і не можуть бути використані судом для обґрунтування клопотання (розписка від 19.07.2013 року від ОСОБА_11 ).

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Прокурор ОСОБА_12 , будучи належним чином сповіщеним про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що участь прокурора не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, він був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомив про причини свого неприбуття, сторони по справі не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно клопотання вбачається, що наразі слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000616 від 12.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_13 , про те що невстановлені особи звернулись до суду з позовними вимогами щодо повернення ОСОБА_14 неіснуючого боргу та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладеними між ОСОБА_14 та іншими особами, таким чином маючі намір на заволодіння майном шляхом підробки документів про неіснуючій борг шахрайським шляхом намагаються незаконно заволодіти належним ОСОБА_14 майном.

В ході досудового розслідування та з допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 встановлено, що випадково стало відомо, що нібито ОСОБА_14 взяв в борг у ОСОБА_10 200 000 доларів США та існує розписка, яка датована 19.07.2013. Надалі ОСОБА_10 передала права вимоги боргу ОСОБА_14 своєму чоловікові - ОСОБА_17 ОСОБА_14 стверджує, що ніяких грошових коштів у ОСОБА_10 та ОСОБА_17 не позичав, вказану розписку не писав, так як 14.06.2013 вилетів з аеропорту міста Одеси, та далі з аеропорту міста Стамбул (Турція) до Сполучених Штатів Америки, де і понині проживає, також у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 є відмітка про перетин державного кордону. ОСОБА_10 та ОСОБА_17 дізнавшись, що ОСОБА_14 покинув країну, вирішили заволодіти майном, яке колись належало ОСОБА_14 , тому створили підроблену розписку та у 2016 році подали до суду вимоги щодо повернення боргу за розпискою. З`ясувалось, що було подано 13 позовів до суду різним суддям Приморського районного суду м. Одеси та Малиновського районного суду м. Одеси за період з 2012-2025 рр., а саме: 31.05.2012 до Хаджибейського районного суду м. Одеси (колишня назва Малиновський районний суд м. Одеси) ОСОБА_10 поданий позов до ОСОБА_14 про стягнення грошових коштів (справа 1519/9696/2012) та позов повернуто 18.12.2012; 28.03.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа 522/5285/16-ц) та позов повернуто 18.05.2016; 01.04.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про задоволення вимог іпотеко держателя (справа 522/5639/16-ц) та позов повернуто 05.04.2016; 04.04.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про виконання іпотечного зобов`язання (справа 522/5750/16-ц) та позов повернуто 06.04.2016; 04.10.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про стягнення грошових коштів за договором позики (справа 522/18661/16-ц) та позов повернуто 21.11.2016; 04.04.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про визнання права власності на іпотечне майно в порядку виконання зобов`язання (справа 522/5749/16-ц) та 14.09.2017 винесено рішення про задоволення позову; 04.10.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про стягнення боргу за договором позики (справа 522/18664/16-ц) та 14.09.2017 винесено рішення про задоволення позову; 04.10.2016 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про зобов`язання виконати договір (справа 522/18663/16-ц) та позов повернуто 14.11.2016; 23.03.2017 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_18 поданий позов до ОСОБА_14 про усунення перешкод у здійсненні права власності (справа 522/5606/17) та позов повернуто 29.05.2017; 23.03.2017 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_18 поданий позов до ОСОБА_14 про визнання зобов`язання іпотеки таким, що припинено (справа 522/5607/17) та позов повернуто 16.05.2017; 12.07.2017 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про стягнення грошових коштів за договором позики (справа 522/12689/17) та позов повернуто 17.07.2017; 01.10.2024 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, відновлення становища, яке існувало до порушення та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа 522/17163/24) та розгляд справи триває; 13.02.2025 до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_17 поданий позов до ОСОБА_14 про стягнення заборгованості (справа 522/2730/25) та розгляд справи триває.

Практично у всіх позовних заявах були відсутні додатки до позовних заяв, не сплачувався судовий збір тощо, та інше. На теперішній час у Приморському районному суді м. Одеси триває розгляд справ за позовними вимогами ОСОБА_17 до ОСОБА_14 , справа № 522/17163/24, суддя ОСОБА_19 , та справа № 522/2730/25, суддя ОСОБА_20 , де ОСОБА_17 намагається заволодіти нерухомим майном, яке колись належало ОСОБА_14 на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_2 та іншим нерухомим майном.

Згідно огляду документів, наданих 06.06.2025 ОСОБА_13 встановлено, що в дозволі на навчання на ім`я ОСОБА_14 від 15.07.2013 з апостильованим перекладом на 2 аркушах, в якому вказана дата видачі документа - 15.07.2013 та місце видачі штат Каліфорнія; в нотаріально засвідченому та апостильованому перекладі паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_14 серії НОМЕР_1 з копіями сторінок вказаного паспорту на 4 аркушах, є штамп про в`їзд до Туреччини до Стамбула з датою 14.06.2013 та штамп про в`їзд до США з датою 14.06.2013; в розрахунковому рахунку за електроенергію на ім`я ОСОБА_14 на 1 аркуші за адресою: 10516 Redburn LN #4 Rancho Cordova CA 95670, в якому вказана дата заяви 19.07.2013.

Таким чином, ОСОБА_14 не міг написати боргову розписку ОСОБА_10 , яка датована19.07.2013,тому що в цей час знаходився на території США.

23.08.2025, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, в ході проведення якого було виявлено та вилучено: оригінал розписки від імені ОСОБА_14 про отримання грошових коштів у сумі 200 000,00 доларів США на ім`я ОСОБА_10 від 19.07.2013 на 1 арк.; договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 06.11.2023 між ОСОБА_21 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_22 та зареєстрований в реєстрі за №451 на 3 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; акт про порушення АТ «Одесагаз» від 06.03.2025 на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; договір купівлі-продажу № 24395 квартири АДРЕСА_3 , укладений 09.10.1998 між ОСОБА_23 та ОСОБА_10 на 2 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; копія договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , укладений 28.05.2010 між ОСОБА_24 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_25 та зареєстрований в реєстрі за №801 на 1 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; копія паспорту громадянина України у формі картки НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 та картки платника податків на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк.; копія договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , укладений 31.10.2023 між ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_26 та зареєстрований в реєстрі за №1226 на 2 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; копія договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , укладений 26.07.2013 між ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_28 та зареєстрований в реєстрі за №6-823 на 1 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; договір №1056 від 15.11.2023 на централізований нагляд за будинком та спостереження за сигналізацією, укладений між ТОВ «Охрана-Сервіс-Приват» та ОСОБА_10 на 2 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10 ; копія договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений 09.08.2019 між ОСОБА_10 та ОСОБА_29 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_30 та зареєстрований в реєстрі за №3676 на 1 арк., в якому міститься почерк ОСОБА_10

24.08.2025 на підставі постанови слідчого вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках означеного кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання та мотивуючи необхідність накладення арешту, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження та положення статті 170 КПК України, зазначив, що вилучені документи можуть містити відомості на підтвердження факту вчинення розслідуваного у кримінальному провадженні кримінального правопорушення, а відтак такі документи за цим критерієм відносяться до категорії речових доказів.

Втім, відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, які підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, що розслідуються, та майном на яке він просить накласти арешт.

Викладаючи зміст клопотання, слідчий обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

У клопотанні не викладено правових підстав та інших вимог для вирішення питання про арешт майна. Не наведено жодних даних про осіб які є власниками цих речей, та підстав, які дають право вважати що вказані речі можуть мати відношення до вказаного кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час досудового розслідування.

Крім того, матеріали провадження не містять постанови слідчого про призначення будь-якого експертного дослідження.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин відповідно до клопотання, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання слідчого, покликання на статті 170 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, при цьому, слідчий суддя покликається в ухвалі на необхідність накладення арешту на зазначене вище майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000616 від 12.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_31 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_32 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000616 від 12.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4