ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/2546/25 Номер провадження 11-кп/814/901/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015).

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що оскільки ОСОБА_7 засуджений Червонозаводським районним судом м. Харкова за кримінальні правопорушення, які були вчинені ним після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017, при зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015).

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення Закон України № 5652 від 11.06.2021 та положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) та закрити щодо нього провадження, у зв`язку з перевищенням терміну відбування покарання.

Вказує, що ухвала постановлена незаконним складом суду, з порушенням правил підсудності, за його відсутності та за відсутності його захисника, а також не застосуванням судом закону, який підлягав застосуванню, а саме Закон України №5652 від 11.06.2021.

Зазначає, що судді ОСОБА_1 заявлявся відвід, але він не був розглянутий, ухвала йому не оголошувалася та не була надана, у зв`язку з чим у судді ОСОБА_1 не було підстав розглядати його клопотання.

Крім того вказує, що оскільки в Новобаварському районному суді м. Харкова працюють особи, які причетні до приховування злочинів вчинених щодо нього, факт якого розслідується в межах кримінального провадження № 0000529, вказаний суд не може розглядати його клопотання.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_7 , після відмови йому у задоволенні відводу прокурору, колегії суддів, а також у заміні захисника, до завершення апеляційного розгляду самовільно від`єднався від відеоконференції, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає подальшому розгляду його апеляційної скарги. В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримала подану апеляційну скаргу засудженого та просила задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор ОСОБА_6 вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого та просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому в розумінні ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17 провадження №13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання):

- якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII);

- якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України);

- таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі;

- якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається;

- якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як було встановлено судом першої інстанції, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.05.2019, відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався.

В подальшому, ОСОБА_7 було засуджено 03.06.2020 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова (кримінальне провадження № 0000308) за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 15.05.2019.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.02.2021 вищевказаний вирок суду залишено без змін та з цього часу він набрав законної сили.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, які були ним вчинені у період з 01.02.2019 року по 04.05.2019.

Крім того, судом було встановлено, що на розгляді у Шевченківському районному суді м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001430, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

Ухвалою Дзержинського (нині Шевченківського) районного суду м. Харкова від 15.02.2021 ОСОБА_7 тимчасово залишено в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на час розгляду вказаного кримінального провадження.

На теперішній час кримінальне провадження №0001430 не розглянуто та остаточне процесуальне рішення судом не прийнято, а запобіжний захід ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні № 0000308, в якому до ОСОБА_7 застосовувалося попереднє ув`язнення, злочини вчинені після 21.06.2017 (у період з 01.02.2019 по 04.05.2019), до засудженого не може бути застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Щодо застосування до ОСОБА_7 Закону України №5652 (№4093-ІХ від 21.11.2024) при перерахунку строку попереднього ув`язнення, то суд першої інстанції правильно зазначив, що положення вказаного Закону не регулюють питання зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання, а стосуються забезпечення належних умов тримання засуджених в установах виконання покарань, а отже в даному випадку посилання засудженого на даний Закон є нерелевантними.

Безпідставним є також ствердження ОСОБА_7 про порушення правил підсудності, оскільки останній самостійно звернувся до Новобаварського районного суду м. Харкова в межах територіальної юрисдикції якого він фактично відбуває покарання, перебуваючи у ДУ «Харківській слідчий ізолятор». При цьому, протягом судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 не ставив питання про порушення підсудності розгляду його заяви.

Також слід звернути увагу, що за висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.02.2025 (справа № 357/10207/21, провадження № 51-4924 кмо 23), кримінальне провадження, що надійшло до суду з порушенням правил підсудності, передається на розгляд іншого суду в порядку, передбаченому частинами 2 та 3 статті 34 КПК, якщо таке порушення виявлено до початку судового розгляду. У разі виявлення обставин, що можуть вплинути на визначення підсудності, після початку судового розгляду продовження розгляду справи судом, який розпочав такий розгляд, не становить «порушення правила підсудності», зазначеного в пункті 6 частини 2 статті 412 КПК, і не є підставою для скасування судових рішень.

Не відповідають дійсності і ствердження засудженого про здійснення розгляду без його участі, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 23.05.2025, ОСОБА_7 був присутній при розгляді його заяви та після залишення без розгляду його повторного відводу судді, покинув судове засідання.

Як вбачається з ухвал від 01.05.2025 (а.с. 28) та від 16.05.2025 (а.с. 35), заявлені судді ОСОБА_1 відводи ОСОБА_7 , були розглянуті належним чином за участю засудженого і залишені без задоволення, що спростовує доводи останнього про не розгляд відводів судді ОСОБА_1 та розгляд його заяви про зарахування строку попереднього ув`язнення незаконним складом суду.

З огляду на викладене, засудженим не наведено переконливих доводів, які б свідчили про незаконність ухвали суду першої інстанції, а колегією суддів не встановлено законних підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4