Провадження № 1-кп/557/37/2026
Справа № 557/1218/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

секретар судових засідань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща обвинувальний акт в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 червня 2025 року за № 0000057, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курозвани Гощанського району Рівненської області, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08 червня 2025 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на ставку в селі Федорівка, Рівненського району Рівненської області, під час конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, умисно збив з ніг потерпілого ОСОБА_6 внаслідок чого він впав на землю та ОСОБА_3 підійшовши до ОСОБА_6 завдав ще один удар правою ногою в область ребра зліва, в результаті чого спричинив для потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді, забою м?яких тканин в проекції 8-го ребра зліва, садна на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта як кожне окремо так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 винив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_3 , 28 червня 2025 року, близько 00 год. 20 хв., перебуваючи маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території господарства ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що за ним ні хто не спостерігає, через не зачиненні вхідні двері проник до житлового будинку, де викрав ключі запалювання від автомобіля марки «RENAULT TRAFIC». В подальшому не припиняючи свої умисних дій зайшов до гаражного приміщення, де незаконно заволодів транспортним засобом, а саме - легковим автомобілем марки «RENAULT TRAFIC», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , об?єм двигуна 1870 куб. см., 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 225951,12 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 вчиненив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у сховище.

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у сховище, а також передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

3.1.Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 18 липня 2025 року старшим слідчим СВ Відділення поліції № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 та затверджений начальником Гощанського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового слідства вважав установленим те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 5 років; також просив визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З урахуванням положень ст. 70 КК України прокурор просив призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням положень ст. 75 КК України.

3.2. Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні, вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, погодившись з усіма фактичними обставинами справи та кваліфікацією діяння.

3.3. Позиція потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_9 надав показання, правову кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорював.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі, в якому зазначив, що претензій до обвинуваченого не має.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

4.1. Показання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що сам не знає, як у нього виник намір викрасти автомобіль. Розповів, що того дня у червні 2025 він був на святкуванні дня народження і йому зателефонувала дівчина, запропонувала приїхати. Тому він взяв ключі від чужого автомобіля і поїхав. Вранці йом повідомили, що його розшукує поліція. Тод він поїхав у с. Біла Криниця, де добровільно здав поліції автомобіль. Вину визнав, у скоєному розкаявся.

4.2. Показання потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_9 надав показання, відповідно до яких він разом з обвинуваченим, який є його племінником, дійсно разом були на святкуванні дня народження. Вранці його розбудила теща, яка повідомила йому про відсутність належного йому автомобіля. Після цього потерпілий викликав поліцію, попередньо запитавши у всіх знайомих, чи їм не відомо місцезнаходження автомобіля. Автомобіль біло йому повернуто наступного дня без пошкоджень. Претензій до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_6 не допитувався, оскільки в судові засідання не з`явився.

4.3. Інші докази.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і стосуються винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити саме ці обставини в апеляційному порядку.

Дані, які характеризують особу обвинуваченого відображені в паспорті № НОМЕР_3 , виданому 19.02.2018, інформації щодо відсутності судимості, характеристиці з місця проживання, довідці про неперебування на обліку в лікарів нарколога та психіатра.

5. Оцінки суду.

Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи, які стосуються винуватості обвинуваченого, у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, ніким не оспорюються, суд приходить до висновків, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, та за частиною 2 статті 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у сховище

Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

6. Призначення покарання.

Призначаючи покарання, суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив крмінальний проступок та умисний тяжкий злочин.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд на підставі ст. 66 КК України визнає щире каяття, обставин же, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст 67 КК під час досудового розслідування та судового розгляду не виявлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК бере до уваги:

1. Ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень;

2. Наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

3. Особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, участь у бойових діях;

4. Наявність місця проживання та нормальну характеристику за місцем проживання;

5. Відсутність обставин, які б обтяжували покарання;

6. Те, що обвинувачений не судимий.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання у виді штрафу за ч. 1 ст. 125 КК України, та позбавлення волі в межах, передбачених санкцією частини 2 статті 289 КК України. На думку суду, призначення покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим статтею 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.07.2022 (справа № 519/691/19), правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, які передбачені частинами першою та четвертою ст. 70 КК України, застосовуються у випадках їх самостійної кваліфікації як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті КК, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. При цьому за окремими епізодами злочинної діяльності, які утворюють повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), тобто які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, покарання не призначається.

Разом з тим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та доцільність застосування щодо нього випробування відповідно до ст. 75 КК України. У даному випадку суд вважає, що вчинення правопорушення, навіть тяжкого за кваліфікуючими ознаками (проникнення до сховища), однак у перше, без будь-яких реальних тяжких наслідків, надає право на застосування мінімального іспитового строку.

Призначаючи покарання з випробуванням, суд покладає на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Таким чином, призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та зі звільненням від відбування вироку забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим, достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань суд не знаходить.

7. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази в кримінальному провадженні CD-R диск з відеозаписом з камери спостереження - необхідно залишити при мітеріалах провадження.

Доведені процесуальні витрати по справі вартість проведення експертизи підлягають стягненню із обвинуваченого.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим:

- у вчиненні кримінальнлшл правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю у один рік, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок витрат за залучення експерта.

Після вступу вироку в законну силу речовий доказ у кримінальному провадженні оптичний носій інформації CD-R диск залишити при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1