Справа № 734/2131/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/236/26
Категорія - ст. 336 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000450 від 19 листопада 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархимів Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого оператором котельні в ТОВ «Теплопостачінвест», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ст. 336 КК України до трьох років позбавлення волі.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що в період дії воєнного стану в Україні, будучи військовозобов`язаним, 28.10.2024 у встановленому законом порядку, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008, пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією (далі ВЛК), що за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 29.10.2024 №2B/2/9298 ОСОБА_6 визнаний здоровим та придатним до проходження військової служби.

11.11.2024 року ОСОБА_6 отримав повістку для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, за якою мав з`явитись 12.11.2024 о 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 з метою проходження військової служби за мобілізацією. За отримання вказаної повістки ОСОБА_6 поставив свій підпис та належним чином у встановленому законом порядку повідомлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову служу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації.

У вказаний час, зазначений у повістці, а саме о 07 год. 00 хв. 12.11.2024, ОСОБА_6 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_3 , не маючи на це поважних причин, та про причину своєї неявки не повідомив і в подальшому уникав спілкування та зустрічей з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України із 24.02.2022 воєнного стану, проведення на території України загальної мобілізації та про необхідність з`явитися о 07 год. 00 хв., 12.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_3 , для подальшого направлення до місця несення військової служби в Збройних силах України, не маючи передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову, та підстав, які б вказували на його непридатність для несення військової служби, у порушення вимог ст. 65 Конституцій України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, у зазначену дату та час до місця виклику, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_3 о 07 год. 00 хв., 12.11.2024 не з`явився, не маючи на те поважних причин, про причини неявки не повідомив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати при призначенні ОСОБА_6 покарання, положення ст. 69 КК України, у зв`язку з наявністю виняткових обставин (наявність на утриманні двох дітей позбавлених батьківського піклування; тяжка хвороба дружини; соціальна корисність особи). Або, як альтернативу, звільнити ОСОБА_6 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, визначений судом.

Додатково просить визнати, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки його перебування у місцях позбавлення волі суперечитиме найкращим інтересам дітей-сиріт та перешкоджатиме забезпеченню догляду за хворою дружиною.

Вказуючи про незаконність та необгрунтованість вироку, який постановлений з істотним порушенням вимог Кримінального кодексу України та норм кримінального процесуального права, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, неправильно оцінив зібрані докази, не врахував ключові дані щодо фактичного стану здоров`я засудженого, його сімейних обставин, а також неправильно застосував кримінальний закон при визначенні виду та розміру покарання.

Апелянт переконаний, що суд лише формально зазначив про наявність на утриманні засудженого 2 дітей, однак фактично не надав цьому оцінку. Так, ОСОБА_6 не просто виконує батьківські функції, а один забезпечує дітей. Відтак, наявність осіб, що перебувають на утриманні винного прямо відноситься до пом`якшуючих покарання обставин, передбачених ст. 66 КК України. В даному випадку мова йде про дітей, які вже втратили батьківську опіку.

Також суд не врахував, що дружина засудженого є особою з інвалідністю, не здатна самостійно забезпечувати догляд за дітьми, що також ставить під загрозу забезпечення базових потреб дітей. Відповідно до ст. 66 КК України, тяжка хвороба близького родича є пом`якшуючою покарання обставиною, а тому з урахуванням виняткових обставин, на підставі ст. 69 КК України дозволяє призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією статті.

Отже, з урахуванням обставин, які характеризують особу: відсутність попередніх судимостей, позитивна характеристика, утримання дітей-сиріт, тяжка хвороба дружини, стабільна соціальна поведінка, повне сприяння слідству, є всі підстави для застосування положень ст. 69 КК України, на переконання захисника, оскільки призначене судом покарання є очевидно неспівмірним.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який не погодився з доводами апеляційної скарги, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає з апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 336 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість, про що зазначено у ст. 414 КПК України

Враховуючи, що таке посилання в апеляційній скарзі має місце, колегія суддів вважає за необхідне перевірити вказане твердження.

Так, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав частково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, є опікуном малолітньої та неповнолітньої дитини.

Також враховано інформацію з досудової доповіді органу пробації, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченого.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування як пом`якшуючі обставини наявність осіб, що перебувають на утриманні винного та тяжку хворобу близького родича, то апеляційний суд враховує, що вказані обставини, як пом`якшуючі, прямо не передбачені положеннями ст. 66 КК України, а їх віднесення до вказаних обставин є виключно компетенцією суду.

Проте, колегія суддів зауважує, що сам обвинувачений вину визнав частково, відтак, вказане свідчить про те, що він не лише не усвідомив протиправність своїх дій, а й вважає їх такими, що в умовах збройної агресії можуть виправдати вчинене.

Більше того, саме кримінальне правопорушення було вчинене 12.11.2024 року, як на момент повідомлення про підозру, так і на момент направлення обвинуваченого акту до суду щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України, були відсутні рішення щодо призначення ОСОБА_6 опікуном малолітньої та неповнолітньої дитини і жодних перешкод для проходження військової служби не було, проте обвинувачений не лише не з"явився до ТЦК, а протягом тривалого часу фактично переховувався на телефонні дзвінки не відповідав та був відсутнім за місцем проживання.

При цьому, відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У даному випадку відсутність пом`якшуючих покарання обставин унеможливлює застосування вказаної норми лише при наявності будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішення неодноразово розкривав зміст поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто, це ті обставини, які мають бути безпосередньо пов`язані з вчинюваним злочином та бути такими, що дійсно знижують ступінь його тяжкості через якусь активну поведінку, проте в даному випадку особа мала значний час аби виправити ситуацію та добровільно втупити до лав ЗСУ, чого не лише не зробила, а й не намагалася зробити, а тому переконання апелянта про те, що будь-які обставини можуть бути визнані судом як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, є помилковим.

Що стосується посилання захисника на те, що суд знехтував сімейним станом та фактично позбавив сім`ю годувальника, то такі твердження апелянта є маніпулятивними.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Обвинувачений ОСОБА_6 самостійно умисно вчинив злочин ще в листопаді 2024 року і жодним чином не намагався вирішити питання відстрочки від мобілізації в законній площині протягом тривалого часу.

Більше того, підстави для відстрочки та сама відстрочка від мобілізації мали місце вже після направлення обвинувального акту до суду, відтак, у колегії суддів не викликають жодного сумніви висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 і вчиненні інкримінованого злочину, а також доцільності та обґрунтованості призначеного покарання.

Перекладення відповідальності за наслідки умисних дій обвинуваченого, додатково стверджують про те, що ОСОБА_6 і на сьогоднішній день свідомо заперечує протиправність своїх дій, а отже, призначення іншого покарання ніж призначено судом не буде сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, що суперечитиме меті, передбаченій ст. 50 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404-405,407, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11