КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4825/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представник власника майна ОСОБА_8 ,

власник майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року в кримінальному провадженні №0000426 від 29.01.2025 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Просив накласти арешт на вилучене під час обшуку майно 26.05.2025 за адресою: АДРЕСА_1, (земельна ділянка :01:002:0569), а саме:

- грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 76 шт., на загальну суму 7600 доларів США.

В обґрунтування клопотання зазначав, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000426 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи органів місцевого самоврядування, діючи за попередньою змовою, вимагають надати їм неправомірну вигоду.

Приблизно наприкінці 2024 до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється директором ТОВ «Еко-Агро-Люб» (), звернувся його знайомий по сфері діяльності, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Який повідомив, що коли він був в Шрамівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, до нього звернувся начальник відділу з питань земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища Шрамківської сільської ради ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням передати ОСОБА_12 , як директору ТОВ «Еко-Агро-Люб» (), що дане підприємство має заборгованість за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0673 площею 77,7995 га, яка перебуває у ТОВ «Еко-Агро-Люб» в суборенді, орендодавцем якої являється ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 78 000 гривень та дані грошові кошти необхідно привезти готівкою. В подальшому ОСОБА_15 постійно телефонує ОСОБА_13 та вимагає передати ОСОБА_12 , що питання щодо зазначеної земельної ділянки ТОВ «Еко-Агро-Люб» стоїть на особистому контролі у голови Шрамківської сільради ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та у випадку, якщо ОСОБА_12 не буде передано йому грошові кошти в розмірі 78 000 гривень, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 буде ініційовано процедуру розірвання оренди земельної ділянки.

Допитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_12 повідомив, що дійсно являється директором ТОВ «Еко-Агро-Люб», та дане підприємство орендує земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0673 площею 77,7995 га за договором суборенди у ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та всі обов`язкові платежі ТОВ «Еко-Агро-Люб» сплачує раз на рік на відповідні розрахункові рахунки і жодних готівкових коштів не зобов`язане сплачувати Шрамівській сільраді та всі обов`язкові платежі перед сільською радою сплачені.

На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва (справа №757/21797/25-к) 26.05.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка №:01:002:0569) де мешкає ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та було вилучено наступне майно:

- грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 76 шт., на загальну суму 7600 доларів США.

26.05.2025 ОСОБА_16 , 12.01.2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінально правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Прокурор вказував, що виникла необхідність у накладенні арешту у кримінальному провадженні на майно підозрюваного ОСОБА_16 , як на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року в задоволенні клопотання прокурора відмовлено

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора не містить жодних розумних вказівок, що тимчасово вилучене майно під час обшуку є таким, що має відношення до вчинення кримінального правопорушення, прокурор порушив норми та приписи статті 171 КПК України, що визначає вимоги до клопотання про накладення арешту, не навів фактичних обставин кримінального провадження, що передували необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Зазначив, що вилучено майно належить третій особі ОСОБА_9 , яка не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000426 від 29.01.2025, то відповідно і підстави для арешту такого майна відсутні.

Зазначив, що сторона обвинувачення не надала суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок власника майна з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, тому відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Вважав, що підозра власнику майна не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Прийшов до висновку, що правова підстава для арешту вилученого майна відсутня, так як належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, принципу диспозитивності кримінального провадження стороною обвинувачення не доведено.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 , 18.06.2025 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора, накласти арешт на вилучене майно.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала про відмову в накладенні арешту на майно постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованою, незаконною, містить істотні суперечності.

Стверджував, що рішення суду не відповідає матеріалами справи, обґрунтування та твердження.

Зазначив, що після отримання повного тексту судового рішення надасть доповнення до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року та просив її задовольнити, думку власника майна та захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000426 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка №:01:002:0569), де мешкає ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було вилучено наступне майно:

- грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 76 шт., на загальну суму 7600 доларів США.

26.05.2025 ОСОБА_16 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінально правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов передчасного висновку, що прокурором не наведено достатніх підстав, щодо доцільності застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з огляду на приписи ст. 98 КПК України.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують вимоги клопотання про арешт майна, колегією суддів встановлено підстави для його задоволення, так як прокурором доведено необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів вважає, що незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження майна, забезпечення заходу кримінального правового характеру у виді конфіскації майна, і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна або інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи апелянта про те, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру того, що власник майна може приховати, сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майном.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Твердження представника власника майна, щодо походження грошових коштів у сумі 7600 доларів США, які отримано законом шляхом, які були вилучені в ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка №:01:002:0569), де мешкає ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають бути перевіренні органом досудового розслідування у межах кримінального провадження №0000426 від 29.01.2025.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000426 від 29.01.2025 задовольнити.

Накласти арешт на вилучене під час обшуку майно 26.05.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , (земельна ділянка :01:002:0569), а саме:

- грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 76 шт., на загальну суму 7600 доларів США.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4