Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8865/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/197/26
Категорія ч.1 ст.126 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого-

адвоката: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік .

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 15.11.2022 року близько 16 год, ОСОБА_6 разом із особою, щодо якої провадження закрито за строками давності, на автомобілі марки «Wolksvagen» Т5, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився поблизу ставка, розташованого між селами Малосілка та Швайківка Бердичівського району Житомирської області, де до них підійшов ОСОБА_8 .

В цей час та місці між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт. В ході даного конфлікту у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи злочинний умисел, в цей же день та час ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 та наніс один удар долонею правої руки в ліву половину обличчя останньому, від чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого неповного перелому нижньої щелепи зліва, крововиливу біля кута нижньої щелепи зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання без застосування положень ст.75 КК України.

Крім того, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 80 000 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вказує, що суд залишив поза увагою, що перелом щелепи спричинив значні страждання, харчувався через трубочку, не міг розмовляти, не міг працювати та спати.

Стверджує, що обвинувачений навіть не вибачився.

Зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував цих обставин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинувачуваного на апеляційну скаргу, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині збільшення розмірі моральної шкоди та заперечив в частині призначення більш суворого покарання, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, при обставинах викладених у вироку суду та кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як визначено в ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини вчиненого.

Судом враховано те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України не суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і необхідності в ізоляції обвинуваченого від суспільства не вбачає, а тому апеляційна скарга потерпілого в частині про м`якість призначеного обвинуваченому покарання не підлягає задоволенню.

Про правильність висновків суду свідчить і подальша поведінка ОСОБА_6 , який в суді апеляційної інстанції вибачився перед потерпілим, висловив щирий жаль з приводу скоєного, засудив свою поведінку, добровільно відшкодував потерпілому визначену судом першої інстанції моральну шкоду.

Слід враховувати і сімейне становище обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні якого знаходиться дружина ОСОБА_11 , яка є інвалідом другої групи, хворіє на онкологічне захворювання, проходить хіміотерапію.

Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 в частині необґрунтованого зменшення судом розміру відшкодування моральної шкоди з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 , в порядку ст. 128 КПК України, було заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 80 000 грн.(т.1 а.с. 50-53)

Згідно з висновками суду першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яку обвинувачений спричинив потерпілому визначено в сумі 20 000 гривень., оскільки саме така сума, на думку суду першої інстанції, відповідає вимогам розумності та справедливості.

Проте, визначаючи розмір моральної шкоди завданої потерпілому, в сумі 20 000 грн., суд першої інстанції недостатньо врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, внаслідок спричинення йому середньої тяжкості тілесного ушкодження - перелому щелепи, що призвело до вимушених негативних змін в його житті, пов`язаних з необхідністю тривалого лікування для відновлення свого стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначений розмір моральної шкоди, в сумі 20 000 грн. є недостатнім для відшкодування спричиненої моральної шкоди, а тому вважає за необхідне його збільшити до 40 000 гривень.

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин заподіяння тілесних ушкоджень, а також душевних страждань потерпілого, відповідає вимогам розумності та справедливості у даному конкретному випадку.

За таких обставин, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні, в частині визначення розміру моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 - змінити.

Визначити розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілому ОСОБА_8 діями обвинуваченого ОСОБА_6 , в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 40 000 (сорок тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: