Справа № 697/1740/22
Провадження № 1-кп/697/30/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2025 м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Каневі Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 1 2022 25 від 25.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ковалі, Канівського району, Черкаської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, неодруженої, з неповною середньою освітою, тимчасово непрацюючої, відноситься до категорії осіб, які мають ІІ групу інвалідності, раніше судимої 25.04.2024 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024 вирок змінено та пом`якшено покарання та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , 21.08.2022, перебуваючи на дитячому майданчику, що розташований по вул. Шевченка, в м. Каневі, Черкаської області, усвідомлюючи, що Законом України 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан та діє правовий режим воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, з використанням реквізитів, які зазначені на викраденій нею раніше банківській картці «Ощадбанк» номер рахунку НОМЕР_1 , сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар», що належить потерпілому ОСОБА_6 та за допомогою Інтернет-сайту «іРау.ua» шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрала грошові кошти з вказаного вище рахунку, відкритого на ім`я потерпілого в сумі 8500 грн., перерахувавши їх на банківський рахунок № НОМЕР_2 банківської карти «монобанк», що належить ОСОБА_7 , та яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 , чим завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останній обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. У вчиненому щиро розкаюється.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду, зазначив, що завдані збитки обвинувачена йому відшкодувала.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, визнала у повному обсязі, у скоєному щиро розкаялася та дала показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, її показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченої та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, а саме: таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, і її дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченої, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна, (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, і її дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог КК України, покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, виходячи з принципу його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також керується роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до частин першої та другої ст. 65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретних обставин його вчинення; характеризуючі дані на особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, незаміжня, відноситься до категорії осіб, які мають ІІ групу інвалідності, неповнолітніх та малолітніх осіб на утриманні не має, повторно скоїла умисний корисливий злочин, під час розгляду даного кримінального провадження, за що була засуджена у 2024 році.

Відповідно до вимог КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому з урахуванням всіх обставин справи суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливе шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 , покарання за ч. 4 ст. 185 України у виді позбавлення волі.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім того, суд зазначає, що вироком 25.04.2024 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 25.04.2024 у справі 697/406/24 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна на підставі ухвали Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024 у справі №697/406/24 вирок змінено, пом`якшено покарання та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок суду набрав законної сили 18.09.2024.

Тому при визначенні остаточного покарання підлягають застосуванню положення ч. 4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2024, яким ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та який, який ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024 змінено та пом`якшено покарання та призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та являлись передумовою для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено, оскільки наявна обставина, що обтяжує покарання.

Крім цього, підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_4 , а також попередження можливості вчинення нею нових кримінальних правопорушень не можливі без ізоляції від суспільства, однак, можуть бути досягнуті у разі відбуття нею покарання не у максимальній межі санкції інкримінованому їй кримінальному правопорушені.

Початок строку відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_4 слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК в строк покарання, остаточно призначеного покарання зарахувати ОСОБА_4 покарання, відбуте частково за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2024 зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення судової експертизи необхідно стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись статтями 100, 124, 349, 368-371, 373-374, 376 Кримінально-процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2024 зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024 шляхом призначення пом`якшеного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати в строк остаточного призначеного покарання частково відбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2024 зміненого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.09.2024.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон «Apple iPhone» 5s, 16 GВ, який передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити потерпілому ОСОБА_6 ;

- CD-диск з відеозаписом з камери відеоспостереження магазину «Квіточка» зберігати при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 755,12 грн. (сімсот п`ятдесят п`ять гривень 12 копійок).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1