Провадження №1-кс/523/4076/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні клопотання органів досудового розслідування, винесеного в рамках кримінального провадження за №0002652 від 25.06.2025 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, в провадженні другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, перебувають матеріали кримінального провадження №0002652 від 25.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 працює на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Відповідно до ст.ст.19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закону), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положень ст.ст.2, 18 Закону, одним з основних завдань та обов`язків працівників поліції є охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності та професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

Статтею 23 Закону встановлено, що одними із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Так, згідно з Присягою працівника поліції, передбаченою частиною першою статті 64 ЗУ « Про Національну поліцію», яку прийняв ОСОБА_5 , останній урочисто присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесені до правоохоронних органів. Таким чином, ОСОБА_5 є службовою особою правоохоронного органу.

Відповідно до Примітки до ст.368 Кримінального кодексу України, Службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії "Б", судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

За таких обставин, ОСОБА_5 займаючи посаду заступника начальника сектору кримінальної поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області є особою, що займає відповідальне становище.

Встановлено, що ОСОБА_6 мобілізовано до лав ЗСУ, дату та інші відомості на даний час органом досудового розслідування не встановлено, та останній військову службу не проходить та самовільно залишив місце несення служби.

Так, 30.04.2025 до ОСОБА_6 звернувся його знайомий ОСОБА_7 та повідомив, що він підтримує тісні дружні стосунки із заступником начальника сектору кримінальної поліції Подільського РУП ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_5 . Одночасно з цим, ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_5 як уповноважена особа територіального підрозділу поліції, в силу займаної посади, за відповідну грошову винагороду, може вжити заходів щодо виключення з відповідних баз даних поліції, відомостей про розшук осіб, які самовільно залишили військову частину або ж місце несення служби.

Крім того, ОСОБА_7 переконав ОСОБА_6 , що у разі надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 , останній може забезпечити вільне пересування ОСОБА_6 на території Подільського району, а також по Одеській області, у зв`язку з цим, ОСОБА_7 готовий організувати їхню особисту зустріч.

В подальшому, 01.05.2025р., ОСОБА_6 перебував в приміщенні колишнього кінотеатру по вул. Соборній в м. Подольську Одеської області, де виконував окремі ремонтні роботи.

В той же день, приблизно о 13:00год., в указане приміщення зайшов співробітник кримінальної поліції Подільського РУП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_8 та запропонував ОСОБА_6 проїхати до Подільського РУП ГУНП в Одеській області, для уточнення даних, на що останній погодився. Перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_8 , останній повідомив ОСОБА_6 про те, що за обліковими базами ГУНП в Одеській області він офіційно перебуває в розшуку як СЗЧ за матеріалами ДБР, і що вони мають намір передати його до ДБР для подальшого припиняння рішення. В цей же час, ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що його затримано співробітниками поліції. Через декілька хвилин, ОСОБА_7 перетелефонував ОСОБА_6 і сказав, що він розмовляв із ОСОБА_5 і той пообіцяв допомогти, однак це йому стане в «копійочку».

В подальшому, ОСОБА_6 розуміючи негативні наслідки для нього, в разі відмови від пропозиції ОСОБА_7 , вимушено погодився на його умови. В цей же час, до кабінету ОСОБА_8 зайшов його безпосередній керівник ОСОБА_5 та поцікавився причинами перебування ОСОБА_6 в підрозділі поліції. У свою чергу, ОСОБА_8 коротко доповів ОСОБА_5 причину затримання, і можливі наслідки. Після цього, ОСОБА_5 дав вказівку ОСОБА_8 перевести ОСОБА_6 в його робочий кабінет, де ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_8 сказав ОСОБА_6 , що є два варіанти, або вони повідомляють співробітників ДБР про його затримання, або є інша можливість «вирішити» проблему, однак він має надати ОСОБА_5 грошові кошти в якості неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США.

Після чого, ОСОБА_5 особисто провів ОСОБА_6 через чергову частину Подільського РУП на вулицю, де продиктував йому свій номер телефону ( НОМЕР_1 ), при цьому, сказав, що він має тримати з ним постійний зв`язок, в тому числі через ОСОБА_7 .

В подальшому, приблизно о 15:00год., ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_5 та поцікавився чи шукає він грошові кошти, на що ОСОБА_6 сказав, що прикладає всіх зусиль, щоб їх знайти, однак сума дуже велика. Також у вказаній розмові, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_6 про необхідність надання неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 207550гривень, за вжиття заходів щодо зняття його розшуку з баз даних НПУ. Згідно озвучених умов, ОСОБА_6 має передати грошові кошти через ОСОБА_7

07.05.2025р, приблизно о 17:00год., ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів зустрівся із ОСОБА_6 , та отримав від останнього першу частину неправомірної вигоди у розмірі 1700 доларів США, які в подальшому передав ОСОБА_5 як службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення дій щодо виключення відомостей про розшук ОСОБА_6 з баз даних НПУ.

26.06.2025р. на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час, якого виявлено та вилучено, належний останньому мобільний телефон марки Tecno Spark Go 1, модель Tecno KL4, ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 .

В подальшому, вилучені під час проведення огляду речі, постановою слідчого від 26.06.2025 визнанні речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Зазначені речі, які необхідно заарештувати можуть мати значення для кримінального провадження як докази, які можуть містити на собі інформацію, що має значення для досудового розслідування, прямо пов`язану із кримінальним провадженням. Крім того, безпосередньо самі предмети необхідні для подальшого призначення у кримінальному провадженні ряду експертиз.

Необхідність накладення арешту на вказане майно (речі) обґрунтовується необхідністю дослідження цих об`єктів в ході досудового розслідування, використання їх в ході проведення слідчих дій та встановлення істини по даному кримінальному провадженню, необхідністю проведення ряду експертиз, в яких виникне необхідність.

Зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу, запобігання можливості приховування, знищення доказів злочинної діяльності, проведення експертних досліджень, а також має суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пп.1,2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В даному випадку, вилучене майно підпадає під критерії, передбачені п.1 та п.4 ч.2 ст.167 КПК України та на даний час є достатні підстави, які передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, вважати що в подальшому вказане майно може бути приховано, пошкоджено або знищено.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Зазначене майно є речовим доказом так як вказане майно може містити на собі інформацію, що має значення для досудового розслідування, прямо пов`язану із кримінальним провадженням та крім того, безпосередньо вказані предмети необхідні для подальшого призначення у кримінальному провадженні ряду експертиз.

Окрім того, слід прийняти до уваги, що правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність - ч.3 ст.369 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Далі, у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст.170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами було законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як вказане майно було вилучено під час обшуку, після чого орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, де майно є речовим доказом, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст.370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст.222 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на виявлені та вилучені 26.06.2025р., в ході проведення обшуку:

-мобільний телефон марки «Tecno Spark Go 1», ІМЕІ1: НОМЕР_2 та ІМЕІ2: НОМЕР_3 .

Заборонити будь-яким особам розпоряджатись, відчужувати та користуватись майном, на яке накладено арешт до прийняття рішення щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Роз`яснити, що ухвала про арешт майна може бути скасована за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1