печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000829 від 24.09.2025 - прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000829 від 24.09.2025 - прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд справи просив здійснювати без виклику власника майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження № 0000829 від 24.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що групою осіб, у тому числі, але не виключно із числа засновників та керівників ТОВ «РЕНТ АГРО», ТОВ «РАНОК 2017» та ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» організовано та здійснено шахрайське (в спосіб обману власників та розпорядників земель та шляхом підроблення документів) придбання права оренди на майно - 14 земельних ділянок комунальної власності загальною площею 1830 га, вартістю не менше ніж 53 млн. грн., що розміщені на території Дніпропетровської області, з безпідставною реєстрацією права оренди цих земельних ділянок в державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, формальним оформленням права суборенди цих земельних ділянок на ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» та ТОВ «РАНОК 2017».

При цьому, керівник ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» та ТОВ «РАНОК 2017» ОСОБА_4 як активний учасник злочинної схеми знав та усвідомлював підроблення протоколів земельних торгів між ТОВ «РЕНТ АГРО» та органами місцевого самоврядування, договорів оренди земельних ділянок та актів їх приймання-передачі, а також знав про набуття ТОВ «РЕНТ АГРО» права оренди, а ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» та ТОВ «РАНОК 2017» - права суборенди земельних ділянок злочинним шляхом, підтвердженням чому є: 1) ОСОБА_4 підписував договір суборенди із ТОВ «РЕНТ АГРО» з усвідомленням того, що це завідомо підроблений договір; 2) орендна плата, вказана у договорах оренди між ТОВ «РЕНТ АГРО» та керівниками територіальних громад, в дійсності до місцевого бюджету не сплачувалась та не могла сплачуватися з огляду на фіктивність оренди як такої та відсутності у договорів навіть реквізитів для її сплати; 3) вартість суборенди земельної ділянки у понад як 100 разів менша ніж вартість її оренди, що вказує на відсутність економічного сенсу укладеного правочину та його спрямованість не настання реального результату.

У подальшому, облікована у звітності та вирощена на набутих злочинним шляхом землях сільгосппродукція продана на користь реальних підприємств-покупців, у тому числі експортерів з надходженням на банківські рахунки ТОВ «РЕНТ АГРО», ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» та ТОВ «РАНОК 2017» коштів у сумі близько 377,5 млн. грн., отриманих від використання злочинним шляхом придбаного майна та права на майно.

20.11.2025 на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва було проведено низку обшуків, зокрема, за місцем проживання ОСОБА_5 , який відповідає за представництво інтересів ТОВ «ФІРМА РАНОК 2017» за адресою: м. Київ, вул. Гайдай Зої, 10-а, кв. 45, виявлено та вилучено мобільний термінал Samsung Galaxy A31 IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 .

Вказане майно, прямо не зазначено в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, оскільки слідчий та прокурор не могли передбачити весь перелік доказів та їх індивідуальні ознаки.

Зазначене майно постановою прокурора від 21.11.2025 визнано речовим доказом.

На даний час за дорученням слідчого співробітниками СБ України здійснюється огляд вилученої техніки, у тому числі мобільних телефонів, після чого буде призначено комп`ютерно-технічну експертизу.

З метою виконання завдань кримінального провадження слідчим надано доручення на огляд мобільних терміналів та вилучених документів бухгалтерського і фінансового обліку, комп`ютерної техніки, після чого будуть проведені судово-технічні, судово-почеркознавчі, комп`ютерно-технічні та інші експертизи, у яких вказане майно буде об`єктами дослідження.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний термінал Samsung Galaxy A31 IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який мешкає у АДРЕСА_1 .

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1