Справа № 183/464/26
№ 1-кс/183/111/26
У Х В А Л А

28 січня 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисникаОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2026 року за № 0000113, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попове, Великобагачанського району Полтавської області, громадянина України, маючого вищу освіту, розлученого, на утриманні малолітніх дітей та інших осіб не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2026 року за №0000113, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на особливий період, проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 28 травня 2025 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту Миколаїв, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися до 27 січня 2026 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місця знаходження, а саме на території м. Самар Дніпропетровської області, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явлення військовослужбовцем вчасно без поважних причин на службу з відпустки, вчинене в умовах воєнного стану.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджуються: актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий вказує про встановлення наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено у вигляді позбавлені волі стром від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків за провадженням, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області. Таким чином ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність, тобто вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Слідчий посилається на ч. 7 ст. 176 КПК України та вказує, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим тане забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Враховуючи те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, зобов`язаний, в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків.

Зазначає, що враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо можливості визначення альтернативного запобіжного заходу, з указівкою ч. 7 ст. 176 КПК України наголошує, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених слідчим.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що за погодженою з підозрюваним позицією сторона захисту не має заперечень проти клопотання, оскільки підозрюваний не має постійного місця проживання та доходів, які дають можливість застосувати інші запобіжні заходи. Не заперечив проти підозри, пояснюючи не з`явлення ОСОБА_5 до місця проходження служби тим, що після завершення лікування у шпиталі підозрюваний, не маючи інформації про дійсний стан здоров`я, вирішив продовжити проходження лікування самостійно. На даний час, маючи інформацію про відсутність захворювань, які заважають проходити службу підозрюваний буде робити відповідне відношення для продовження служби. Просив визначити альтернативний запобіжний захід у мінімальному розмірі, оскільки підозрюваний буде шукати кошти для внесення застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що має вищу освіту у галузі хімії, розлучений та має сина дев`яти років. Дитина живе з колишньою дружиною за межами України. Наявне рішення про стягнення аліментів, однак він не має можливості їх сплачувати через фінансовий стан. На момент розгляду клопотання без відповідної правової підстави та з власної ініціативи проживає у АДРЕСА_2 , доходу не має. Щодо суті клопотання підтримав захисника.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.

Як убачається з матеріалів клопотання, 26 січня 2026 року до ЄРДР за № 0000113 внесені відомості за матеріалами правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Постановою першого заступника Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визначення підслідності від 26 січня 2026 року, з урахуванням абз. 14 ч. 1 ст. 615 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадження за СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

27 січня 2026 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, 28 січня 2026 року слідчим подано клопотання, вручене підозрюваному 27 січня 2026 року та підозрюваного доставлено до слідчого судді 28 січня 2026 року.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01 липня 2025 року № 509, акту проведення службового розслідування № 5206 від 01 липня 2025 року, рапорту від 28 травня 2025 року, довідки-доповіді за фактом самовільного залишення в/ч, довідки ВЛК від 27 січня 2026 року № 2026-0127-0939-0293-0, військового квитка ОСОБА_5 ), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

27 січня 2026 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вручено підозрюваному та його захисникові 27 січня 2026 року.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Також підозрюваний не здійснював дій, спрямованих на повернення до військової частини до моменту затримання. Наведене свідчить, що без застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність, тобто продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється кримінальні правопорушення, тобто про підтвердження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідчий суддя вважає непідтвердженим існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 5 КПК України, оскільки на час розгляду клопотання органом досудового розслідування не встановлено осіб свідків і висновок про наявність такого ризику на час розгляду клопотання є абстрактним.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, що є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Крім того при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя вважає обґрунтованими та доведеними доказами доводи слідчого та прокурора, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами, зокрема заставою.

За ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

При обранні запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням характеристики підозрюваного з місця служби, відсутності доказів на підтвердження сталих соціальних зв`язків та враховуючи інші данні, що характеризують підозрюваного, не визначати розмір застави, відхиливши доводи захисника в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попове, Великобагачанського району Полтавської області, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 березня 2026 року включно, безвизначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 16:45 годині 29 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1