Справа № 627/499/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2026с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2021 за №0000106 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Краснокутського районного суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

04 лютого 2026 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може порушити покладені на нього більш м`які зобов`язання; що метою застосування запобіжного заходу в даному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вважає, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу, та продовжують існувати, і наразі їх вагомість не зменшилась. Так прокурор вважає, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, то думка про невідворотність покарання може спонукати останнього вчинити спроби переховуватись від правосуддя. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений може фізично або психологічно незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема на потерпілу, з якою проживають в одній місцевості.

Згідно ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 19 червня 2023 року розгляд кримінального провадження здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а саме: головуючого судді ОСОБА_1 та суддів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Однак, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_8 , суд, керуючись абзацом 5 пунктом 205 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, яким передбачено, що у разі неможливості у визначений цим кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути: передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною 3 статті 35 КПК України, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, а тому в даному судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою розглядається головуючим суддею.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прохала його задовольнити, оскільки продовжують існувати ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прохав застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявив усне клопотання про застосування цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 до судового засідання надав заяву, в якій просить клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати без його участі, за участі захисника ОСОБА_5 , у задоволенні клопотання відмовити у повному обсязі, змінивши обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_10 до судового засідання не з`явилася.

Від захисника потерпілої адвоката ОСОБА_11 засобами системи «Електронний суд» надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 04 лютого 2026 року, за його відсутності. Зазначив, що у разі, якщо прокурором буде подане клопотання про продовження міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , просить розглянути за його відсутності та потерпілої ОСОБА_10 , вказане клопотання задовольнити.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.04.2023 року ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Строк дії вказаного запобіжного заходу було продовжено, останній раз до 13 лютого 2026 року ухвалою колегії суддів Краснокутського районного суду Харківської області від 16.12.2025.

Частина 1 статті 199 КПК України закріплює, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжкого злочинів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підстави застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати.

ОСОБА_4 , розуміючи складність проведення судового розгляду, зокрема в умовах дії воєнного стану, а також передбачене покарання за найтяжчий із злочинів у виді позбавлення волі на строк до 12 років, може переховуватись від суду.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторно вчинити злочин («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»);

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Суддею взято до уваги особу обвинуваченого, а саме, що він має трьох малолітніх дітей, а також ту обставину, що у нього є постійне фактичне місце проживання, раніше не судимий, проте зазначені обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували і на час вчинення дій, а тому вони не утворюють жодних фактичних запобіжників, які унеможливлюють при обранні обвинуваченому моделі поведінки щодо дотримання процесуальних обов`язків, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Виходячи з викладеного, враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, що в сукупності вказує про підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у їх вчиненні, а також те, що інкриміновані обвинуваченому злочини віднесено згідно статті 12 КК України до тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які йому інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів. Стан його здоров`я та вік не перешкоджає продовженню запобіжного заходу - тримання під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості, і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статей, інкримінованих обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин, а також незаконно вплинути на потерпілу, враховуючи той факт, що потерпіла ОСОБА_10 на даний час також проживає в с. Козіївка Богодухівського району Харківської області.

Оцінивши усі вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення цілей кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому відмовляє стороні захисту щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 199, 327, 331, 369, 372 КПК Українисуд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, строком до 04 квітня 2026 року включно.

Відмовити стороні захисту у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Визначити строк дії ухвали суду до 24 год 00 хв 04 квітня 2026 року.

У судовому засіданні оголосити перерву до 13 год 00 хв 03 березня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1