Номер провадження: 11-кп/813/772/26
Справа № 947/9941/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарг и обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , та прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2025 року, у кримінальному провадженні № 0000458, внесеному до ЄРДР 19 березня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новобіла, Новопсковського району, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 13.07.2021 року Київським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до вісімдесяти годин громадських робіт,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України складає 10 днів позбавлення волі, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 10 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі в період з 05.04.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази - мобільний телефон «Meizu MX4», сірого кольору вважати повернутим власнику; перстень, куртку - повернути за належністю власнику.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 19 березня 2022 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, біля будинку № 47А по вул. Світанку в м. Одесі ОСОБА_8 , побачив ОСОБА_10 , що йшла біля цього будинку з поліетиленовим пакетом в правій руці, в якому знаходилось її майно: продукти харчування, риба, спеції та цигарки, після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для її життя і здоров`я, повторно, в умовах воєнного стану, введеного у зв?язку з агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Потім, приблизно через 1 хвилину, за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, підбіг ззаду до ОСОБА_11 та застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я: наніс ОСОБА_11 удар кулаком в потилицю, спричинивши їй фізичний біль. Від цього удару вона впала колінами на асфальтне покриття тротуару біля даного будинку, чим їй були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця передньої поверхні лівого колінного суглобу, садна цього колінного суглобу та синця в нижній третині лівого стегна, а поліетиленовий пакет випав з її правої руки на асфальтне покриття.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 ще 1 удар кулаком в потилицю, спричинивши їй фізичний біль. Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, відкрито викрав з лівої верхньої кишені куртки ОСОБА_11 майно останньої: мобільний телефон марки «Meizu MX4» - вартістю 1500 гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 - вартістю 30 гривень, на рахунку якої не було грошових коштів, та грошові кошти ОСОБА_11 в сумі 200 гривень, після чого ОСОБА_8 відкрито викрав поліетиленовий пакет останньої - вартістю 3 гривні, в якому знаходилось наступне її майно: 0,5 кг кров`яної ковбаси вартістю 240 гривень за 1 кг; а всього - на суму 120 гривень; 1 кг квашеної капусти вартістю 25 гривень; 1 кг мандарин вартістю 40 гривень; 1 кг картоплі вартістю 20 гривень; 0,5 кг лимонів вартістю 40 гривень за 1 кг, а всього на суму 20 гривень; 1 кг макаронів вартістю 20 гривень; 1 кг цукру вартістю 25 гривень; 1 пучок кропу вартістю 15 гривень; 1 пучок петрушки вартістю 15 гривень; 0,5 кг бринзи з коров`ячого молока вартістю 120 гривень за 1 кг, а всього на суму 60 гривень; 4 пачки сигарет «Прилуки» - вартістю 50 гривень за 1 пачку, а всього на суму 200 гривень; 1 кг риби короп вартістю 95 гривень; 1 пляшка соняшникової олії «Оldi» об`ємом 1 літр вартістю 45 гривень; 1 пачка розчинної кави « Nescafe» вагою 60 гр. вартістю 35 гривень; 1 пачка майонезу «Щедро» - вартістю 25 гривень, 1 пачка кефіру «Кілія» - вартістю 25 гривень, 100 грам чорного меленого перцю вартістю 910 гривень за 1 кг, а всього на суму 91 гривня, 30 грам приправи до м`яса вартістю 1000 гривень за 1 кг, а всього на суму 30 гривень, 30 грам приправи до картоплі вартістю 500 гривень за 1 кг, а всього на суму 15 гривень.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення з вищевказаним викраденим майном і викраденими грошовими коштами втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 2 654 гривні.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , звернулися до суду із апеляційними скаргами, в яких зазначали, що вирок підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв`язку з чим вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилаються на наступне:

- суд першої інстанції залишив поза увагу, що на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений перебував в іншому місці;

- суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення лише на підставі показань потерпілої та свідка ОСОБА_12 , однак не прийняв до уваги наступні факти: 1) потерпіла була знайома з обвинуваченим, проте, остання не повідомила про вказане під час досудового розслідування, проте, у заяві про злочин не описала особу, яка здійснила на неї напад; 2) свідок під час допиту не зазначав про викрадення грошей, а також не повідомив марку телефону, який було викрадено, а також не описав одяг обвинуваченого;

- органом досудового розслідування здійснено фальсифікацію справи, оскільки мобільний телефон потерпілої та її волосся було підкинуто співробітниками поліції;

- в рамках вказаного кримінального провадження до обвинуваченого застосовувались недозволені методи досудового розслідування, внаслідок чого, останній підписував без заперечень усі документи, оскільки, фактично він був затриманий 26.03.2022 року та перебував у відділі поліції до 31.03.2022 року, без складання відповідного протоколу. Зі скаргами на дії співробітників поліції не звертався, оскільки бажав доводити свою невинуватість у суді;

- суд першої інстанції безпідставно визнав допустимими доказами: протокол огляду місця події від 19.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею; протокол пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 26.03.2022 року за участю потерпілої; протокол пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 29.03.2022 року за участю свідка ОСОБА_12 ; протоколи огляду місця події від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року; протоколи огляду предмету від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року, а також похідних від них доказів, а саме, висновок експерта № 343 від 26.03.2022 року та висновок експерта №387 від 12.05.2022 року;

- потерпілою не доведено розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення;

- судом першої інстанції помилково кваліфіковано дії за кваліфікуючою ознакою, в умовах воєнного стану, оскільки не було оголошено повітряну тривогу та на території м. Одеси не проводились бойові дії.

На підставі наведеного сторона захисту просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вказує на те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, з огляду на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, не врахував, що на час ухвалення нового вироку стосовно ОСОБА_8 закінчився строк давності виконання попереднього обвинувального вироку Київським районним судом м. Одеси від 13 липня 2021 року, а матеріали справи не містять даних про ухилення останнього від відбування покарання, призначеного цим вироком, а тому відсутні підстави для застосування положень ч.ч. 3 та 4 ст. 80 КК України та зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку.

За таких обставин прокурор просить вирок змінити, в частині призначеного покарання, та виключити з вироку посилання на застосування ст. 71,72 КК України при призначені покарання ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , просила задовольнити апеляційну вимогу та змінити вирок, а також заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Захисник у судовому засіданні не заперечувала проти вимог апеляційної скарги сторони обвинувачення, разом з тим наполягали на задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 не погоджуються з висновками суду викладеними у вироку щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України і вважають, що висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисник та обвинувачений не звертались до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що, відповідно до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Разом з тим, 03 квітня 2023 р. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 537/984/20 погодилася з висновком, викладеним у постанові Першої судової палати ККС від 22 вересня 2022 р. (справа № 183/2033/21), про те, що дослідження доказів судом апеляційної інстанції за власною ініціативою без відповідного клопотання сторін за апеляційною скаргою, поданою на погіршення становища обвинуваченого, не є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Незважаючи на позицію сторони захисту про те, що під час розгляду справи в місцевому суді не була доведена винуватість ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що його вина в повній мірі підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме:

Допитом потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що 19 березня 2022 року приблизно о 12 годині, вона йшла по вул.Світанку з базару, в руках тримала пакети з покупками. Біля будинку №47 вона відчула удар кулаком по голові, від якого впала на коліна, обернулася та побачила обличчя обвинуваченого ОСОБА_8 , який вдарив її ще раз, Після чого обвинувачений ОСОБА_8 розірвав її куртку, з якої вихватив паспорт, вкрав мобільний телефон «Meizu MX4», готівку у розмірі 200 грн, які були у паспорті та забрав пакет із продуктами та почав тікати. Вона почала бігти за обвинуваченим, кричала йому коли він тікав. Потім зупинилась біля свідка ОСОБА_12 та розповіла йому, що в неї вкрали телефон та пакет з продуктами.

Потерпіла підтвердила перелік та вартість викраденого у неї обвинуваченим ОСОБА_8 майна, а також зазначила, що на місці вчинення злочину ОСОБА_8 був одягнений у куртку сірого кольору, на його руці вона бачила кільце сріблястого кольору, обличчя було непоголене. Також на місці вчинення злочину були присутні поряд ще 2 хлопці, які весь цей час стояли та спостерігали за тим, що відбувалося, а потім з місця також побігли. В результаті ударів, отриманих від ОСОБА_8 , якого вона впізнає в залі судового засідання, вона отримала тілесні ушкодження, які встановлені експертизою. У відділі поліції вона впізнала обвинуваченого, також впізнала свій мобільний телефон, який їй повернули під розписку. Чек про покупку телефону вона не надала, оскільки купила його на ринку, його вартість складає 1500 гривень. Мобільний телефон був розбитий та вона його згодом втратила.

Допитом свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він раніше не був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_10 , 19 березня 2022 року, приблизно о 12 годині дня, він проходив в районі вулиць Світанку та Комарова, де побачив обвинуваченого ОСОБА_8 , який пробіг йому назустріч в 5-6 метрах від нього із пакетом в руках. Він його розгледів, на обличчі у ОСОБА_8 була щетина. Слідом за обвинуваченим бігла потерпіла та кричала, що її пограбували. Через декілька хвилин потерпіла ОСОБА_10 зупинилася біля нього та розповіла, що обвинувачений вдарив її ззаду по голові та викрав телефон та пакет з продуктами. У відділку поліції він впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 за фотографіями.

Судом першої інстанції також були досліджені докази та процесуальні документи кримінального провадження, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000458 від 19.03.2022 року, відповідно до якого на підставі заяви потерпілої ОСОБА_10 19.03.2022 року о 17.14 годин зареєстровано кримінальне провадження;

- рапорт про виклик служби «102»;

-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.03.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомила про те, що 19.03.2022 року в період часу з 11.30 до 12.30 годин 00 хвилин, за адресою: м. Одеса, на вул. Світанку № 47А, невстановлена особа відкрито заволоділа мобільним телефоном та пакетом з продуктами який належить заявниці.

- протокол огляду місця події від 19.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих було оглянуто місце події, відкриту прибудинкову територію біля будинку № 47А на вул. Світанку в м. Одеса.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих потерпіла ОСОБА_10 із чотирьох пред`явлених фотознімків впізнала на фото під №1 ОСОБА_8 , як особу, яка відкрито заволоділа майном потерпілої за адресою: м. Одеса, на вул. Світанку № 47А.

- висновок експерта № 343 від 26.03.2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_13 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці голови, лівого стегна, синець та садно області лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження утворилася від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя. Враховуючі морфологічні особливості ушкоджень ( синці- блідо- жовтого кольору, садно- під переважно підшарову бурою кіркою) вони спричинені 19.03.2022 року. Синці голови, лівого стегна, синець та садно області лівого колінного суглобу як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих, свідок ОСОБА_12 із чотирьох пред`явлених фотознімків, впізнав на фото під № 1 ОСОБА_8 , як особу, що пробігав повз нього із пакетом близько 12 -12.30 годин за адресою: м. Одеса, на вул. Світанку.

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих, потерпіла ОСОБА_10 впізнала особу з табличкою № 1 ОСОБА_8 , як особу, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном «Meizu MX4», грошовими коштами та майном за адресою: м. Одеса, на вул.Світанку.

- протокол огляду місця події від 29.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею вході якого, в присутності понятих, в службовому кабінеті за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, було оглянуто мобільний телефон марки «Meizu MX4», сірого кольору з пошкодженням;

- протокол огляду предмету від 29.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що телефон, наданий на огляд, є її власністю, а саме мобільний телефон «Meizu MX4» сірого кольору;

- постанова від 29.03.2022 року про визнання речовим доказом - мобільного телефону «Meizu MX4», сірого кольору, у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- розписка потерпілої ОСОБА_10 від 25.05.2022 року про отримання на зберігання мобільного телефону «Meizu MX4»;

- протокол огляду місця події від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих, було оглянуто перстень, що складається з трьох окремих перстнів, у службовому кабінеті ОРУП № 1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, виданий ОСОБА_8

- постанова про визнання речовим доказом від 30.03.2022 року - перстня у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- протокол огляду місця події від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих, було оглянуто куртку сірого кольору у службовому кабінеті у ОРУП №1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А.

- протокол огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею за участю потерпілої ОСОБА_10 , відповідно до якого при відкритті спеціального сейф - пакету №INZ4000372, наявний вміст-куртка сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення.

- протокол огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею відповідно до якого, в присутності понятих, було оглянуто куртку сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення, в правій кишені куртки виявлено предмети схожі на волосся, які упаковано до спеціального паперового конверту.

- постанова про визнання речовим доказом від 30.03.2022 року - куртки, у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- постанова про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 30.03.2022 року у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- висновок експерта № 387 від 12.05.2022 року, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_10 , 1984 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО, згідно з висновком експерта № 386 від 13.05.22 р. судово-медичної експертизи відділення судово - медичної імунології бюро. Десять волосин (об`єкти №1-10 - маркування відділення) із розсипу однотипних волосин, вилучених при огляді куртки гр. ОСОБА_8 , є волоссям з голови людини, схожі між собою за основними морфологічними ознаками та зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 , 1984 р.н., які теж схожі між собою. При визначенні групової належності волосся за системою АВО у волоссі, вилученого з куртки гр. ОСОБА_8 та у зразках волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 виявлений антиген Н, властивий як основний групі крові з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, що також підтверджує схожість волосся з куртки ОСОБА_8 зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 , яка має означену групу крові. Враховуючи характер кореневих кінців волосся, вилучене при огляді куртки гр. ОСОБА_8 , було вирване. Волосся з куртки гр. ОСОБА_8 та зразки волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 підлягалися штучному фарбуванню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив зібрані у справі докази та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними; вони взаємно узгоджені, мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано визнав неналежним доказом протокол пред`явлення для впізнання потерпілою ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_8 від 29.03.2022, оскільки відеозапис, долучений стороною обвинувачення у якості додатку до зазначеного протоколу, не містить відеозапису проведеної слідчої дії, та не взяв його до уваги в якості доказу при ухваленні вироку, з урахуванням того, що впізнання потерпілою ОСОБА_10 проведено 26.03.2022 року за фотознімками, яке суд визнав належним і допустимим доказом.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів вважає, що вони є аналогічними із доводами, які захисник наводив суду першої інстанції і суд у вироку навів належним чином умотивовані висновки за цими обставинами.

Відповідно до оскарженого вироку, під час судового розгляду потерпіла впевнено вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила щодо неї протиправні дії. Крім того, вона зазначила, що на місці вчинення злочину ОСОБА_8 був одягнений у куртку сірого кольору, на його руці вона бачила кільце сріблястого кольору, обличчя було непоголене.

Свідок ОСОБА_12 так само вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка пробігла йому назустріч в 5-6 метрах від нього із пакетом в руках та яку він впізнав за фотографіями у відділку поліції.

При цьому свідок ОСОБА_12 зазначив, що розгледів обвинуваченого, на обличчі у ОСОБА_8 була щетина.

Відповідно до ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 95 КПК наголошує, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Таким чином посилання сторони захисту на те, що у протоколах допиту потерпілої ОСОБА_14 на стадії досудового розслідування описані інші особи недоречні, оскільки в суді першої інстанції потерпіла впевнено вказала на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила щодо неї протиправні дії.

Твердження апеляційної скарги про те, що потерпіла обмовляє обвинуваченого ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання апеляційного суду, відсутні підстави не довіряти показанням потерпілої, яка була приведена до присяги під час допиту у суді першої інстанції, її показання узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні. Мотивів оговорювати обвинуваченого судом також не встановлено та стороною захисту не зазначено.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів статей 22, 26 КПК України, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань потерпілою. Водночас подані стороною захисту апеляційні скарги, а також матеріали кримінального провадження не містять інформації про притягнення ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на недостовірність наданих свідком ОСОБА_12 показань через те, що він не вказав на марку викраденого у потерпілої телефону, грошових коштів та одягу обвинуваченого ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки свідок ОСОБА_12 , будучи приведеним до присяги під час допиту у суді першої інстанції, розповів про відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо належності та допустимості як доказів протоколів пред`явлення особи для упізнання за участю потерпілої ОСОБА_11 від 26.03.2022 та свідка ОСОБА_12 від 29.03.2022, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.104,106, 223, 228, 231 КПК України.

Всупереч твердженням апеляційних скарг сторони захисту, потерпіла ОСОБА_11 у протоколі пред`явлення особи для упізнання від 26.03.2022 року зазначила, що впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 19.03.2022 року заволоділа її майном, за наступними ознаками: зачіска, форма обличчя, брів, губ, підборіддя, розрізом очей та сукупністю ознак в цілому.

Також із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2022 року за участю свідка ОСОБА_12 убачається, що останній, серед представлених для впізнання фотознімків, за зачіскою, формою обличчя, носу, лоба, формою брів, підборіддя, розрізом очей губ впевнено впізнав ОСОБА_8 , як особу, яку 19.03.2022 року бачив, коли останній пробігав повз нього.

Щодо наявності у витягу з ЄРДР та рапорту зі служби «102» посилання на те, що майном потерпілої заволоділи «троє невідомих осіб», апеляційний суд зазначає, що відповідно до показань потерпілої, наданих нею під час судового розгляду у суді першої інстанції, остання, будучи приведеною до присяги, вказала, що на місці вчинення злочину були присутні поряд ще 2 хлопці, які весь цей час стояли та спостерігали за тим, що відбувалося, а потім з місця також побігли, разом з тим удари їй наносив саме ОСОБА_8 .

При цьому доводи сторони захисту про те, що слідчий міг підкинути мобільний телефон та волосся потерпілої у речі обвинуваченого, не підтверджені об`єктивними обставинами, так як речі, надані обвинуваченим, оглядались у присутності понятих. Куртка обвинуваченого ОСОБА_8 була вилучена та упакована до сейф-пакету, а потім оглянута так само у присутності понятих, в ході проведення огляду на ній було виявлено волосся.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 29.03.2022 року, ОСОБА_8 добровільно видав мобільний телефон «Meizu» у присутності двох понятих (т. 1 а.с. 29-32).

Згідно протоколу огляду предмету від 29.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею, потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що телефон наданий на огляд, є її власністю, а саме мобільний телефон «Meizu MX4» сірого кольору (т. 1 а.с. 33-34).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею, за участі ОСОБА_8 та в присутності понятих, було вилучено добровільно видану останнім куртку сірого кольору у службовому кабінеті у ОРУП №1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А (т. 1 а.с. 44-47).

Відповідно до протоколу огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею за участю потерпілої, при відкритті спеціального сейф - пакету №INZ4000372, наявний вміст-куртка сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення (т. 1 а.с. 48-49).

Згідно з протоколом огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею відповідно до якого, в присутності понятих, було оглянуто куртку сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення, в правій кишені куртки виявлено предмети схожі на волосся, які упаковано до спеціального паперового конверту (т. 1 а.с. 50-53).

В подальшому, висновком експерта № 387 від 12.05.2022 року було встановлено, що кров потерпілої ОСОБА_10 , 1984 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО, згідно з висновком експерта № 386 від 13.05.22 р. судово-медичної експертизи відділення судово - медичної імунології бюро. Десять волосин (об`єкти №1-10 - маркування відділення) із розсипу однотипних волосин, вилучених при огляді куртки гр. ОСОБА_8 , є волоссям з голови людини, схожі між собою за основними морфологічними ознаками та зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 , 1984 р.н., які теж схожі між собою. При визначенні групової належності волосся за системою АВО у волоссі, вилученого з куртки гр. ОСОБА_8 та у зразках волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 виявлений антиген Н, властивий як основний групі крові з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, що також підтверджує схожість волосся з куртки ОСОБА_8 зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_10 , яка має означену групу крові.

При цьому, в дослідницькій частині вищезгаданого висновку судової експертизи зазначено, що спеціальний пакет НПУ, розмірами 23х16х1,5 см., з паперу коричневого кольору, заклеєний, цілісність пакету не порушено (т.1 а.с. 64-67).

Зазначені обставини свідчать про те, що надані на дослідження експерта предмети схожі на волосся це ті самі предмети, які було вилучено з правої кишені куртки, виданої ОСОБА_8 , під час проведення огляду місця події від 30.03.2022 року в присутності понятих та обвинуваченого, а в подальшому оглянуто протоколом огляду предмету від 30.03.2022 року в присутності понятих, оскільки вони надійшли на експертизу в тому ж пакеті, в який їх було поміщено під час проведення слідчої дії, пакет було опечатано та підписано слідчим, двома понятими, спеціалістом, упаковка пакета не була порушеною та забезпечувала зберігання об`єкту дослідження, а також запобігання несанкціонованому доступу до нього.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає повністю спростованою висунуту обвинуваченим версію стосовно фальсифікації вказаних доказів.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та доведеності його вини у вчиненні вказаного злочину.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

Доводи обвинуваченого про те, що в день та час розглядаємої події він знаходився у зовсім у іншому місці апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки вони спростовуються іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений заявив і про те, що працівники поліції застосовували до нього заходи психологічного та фізичного впливу.

З метою перевірки вказаної заяви, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, до ЄРДР були внесені відомості за №0000056 від 17.04.2025 року а ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

В ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій, зокрема допитано в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Разом з тим факт вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України не підтвердився і постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_19 , кримінальне провадження було закрито.

За таких обставин доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів здійснення досудового розслідування, а також невизнання обвинуваченим своєї провини, апеляційний суд розцінює виключно, як його намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні навів переконливе обґрунтування на користь висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину відповідно до стандарту доказування поза розумним сумнівом. При цьому суд навів належні та переконливі мотиви, з яких він відхилив доводи та альтернативні версії сторони захисту.

Твердження сторони захисту про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану», оскільки на території м. Одеси не проводились бойові дії, колегія суддів вважає помилковими.

Так, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 102-ІХ з 05:30 на всій території України введено воєнний стан який в подальшому продовжувався Указами Президента України.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство" від 03 березня 2022 року № 2117-ІХ посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені статтями185, 186, 187, 189, 191 КК України, вчинені в умовах воєнного стану.

Необхідність доповнення вказаних статей про кримінальні правопорушення проти власності цією кваліфікуючою ознакою викликано тим, що суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану.

ОСОБА_8 вчинив грабіж 19 березня 2022 року у м. Одесі, тобто на території України в умовах дії воєнного стану.

Враховуючи зазначене, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану» є вірною.

Доводи обвинуваченого про те, що фактична чи номінальна вартість викраденого у потерпілої майна не встановлена законним шляхом, є безпідставними, оскільки грабіж за своєю конструкцією є злочином з матеріальним складом та вважається закінченим, коли майно вилучено і винний має реальну (навіть початкову) можливість розпорядитися ним (використати, винести, передати, викинути). При цьому для кваліфікації дій особи за ст. 186 КК розмір викраденого майна значення не має (постанова Верховного суду України від 23 липня 2024 року у справі № 201/11135/20).

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

Як вище вже було зазначено, для кваліфікації дій обвинуваченого як грабіж не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте вказана обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність цього злочину.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеними у постанові від 13 листопада 2018 року (справа № 401/2807/16-к).

Разом з тим, суд першої інстанції на підтвердження вартості викрадених речей мав право покластись на свідчення потерпілої, яка самостійно мала змогу зазначити органу досудового розслідування вартість викраденого у неї майна, що не суперечить вимогам статей 84, 85, 86 КПК України має (постанова Верховного суду України від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21).

Враховуючи викладені обставини апеляційний вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора ОСОБА_9 в частині призначеного обвинуваченому покарання з таких підстав.

Так, з огляду на матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, після постановлення попереднього вироку Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року, та до повного відбуття ним покарання за вказаним вироком, призначив йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, повністю невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, складає 10 днів позбавлення волі, та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 10 днів.

Натомість, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

За приписами ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 4 ст. 80 КК України).

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом і питання його вирішення належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.ст. 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Судової палати у кримінальних справах ВСУ від 24.12.2015, провадження № 5 - 324 кс 15).

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за оскаржуваним вироком обвинувачений вчинив 19 березня 2022 року, тобто до спливу дворічного строку давності виконання вироку Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року, що перериває перебіг давності виконання попереднього вироку і, відповідно, обчислення давності у цьому випадку починається з дня вчинення особою нового кримінального правопорушення, з 19 березня 2022 року та сплинув 19 березня 2024 року

Орім того, в матеріалах судового провадження відсутні дані і про те, що перебіг давності виконання вироку Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року зупинявся, а саме: наявність обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, яким ОСОБА_8 визнано винуватим в ухиленні від відбування покарання.

Закінчення встановлених у ч.ч. 1 та 2 ст. 80 КК України строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання, з врахуванням положень частин третьої та четвертої цієї статті.

Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК України, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України.

Суд у конкретному кримінальному провадженні може прийняти рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, за наявності для цього підстав, передбачених ст. 80 КК, не лише в порядку ст.ст. 537, 539 КПК, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення.

Такий висновок щодо правозастосування положень ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України зробила Об`єднана палата ККС у складі ВС в постанові від 10.02.2025 по справі № 229/207/24 (провадження № 51 - 2789 кмо 24).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції наведені вище норми закону не врахував, та призначаючи обвинуваченому остаточне покарання, безпідставно застосував положення ст. 71 КК України, приєднавши за сукупністю вироків невідбуте покарання за попереднім вироком, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, враховуючи допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні, в частині призначення покарання, із мотивів, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407-409, 413, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2025 року, у кримінальному провадженні № 0000458, внесеному до ЄРДР 19 березня 2022 року, відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, змінити, в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної та мотивувальної частин вироку рішення про застосування ст. 71,72 КК України при призначені покарання ОСОБА_8 та призначення покарання за сукупністю вироків.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4