Провадження №1-кп/490/1714/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

19 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районного суду м. Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000282 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 0000282 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Прокурор обґрунтовує клопотання наявністю ризику, передбаченого п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вік, стан здоров`я та сімейний стан ОСОБА_4 не перешкоджають утриманню останнього під вартою. Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відсутні, оскільки він не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили суд відмовити прокурору у задоволені клопотання, оскільки ризики на які вказує прокурор нічим не доведено. А у випадку продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до мінімального (80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Судом встановлено, що Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.10.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.11.2025 року, з можливістю внесення застави в сумі 605 600 гривень.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2025 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18.11.2025 включно, з можливістю внесення застави у сумі 302 800 гривень.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.12.2025 року, з можливістю внесення застави відповідно до умов ухвали Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтвердилися.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкція ч.5 ст. 191 КК України, по якій обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, раніше не судимий, не одружений, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків.

Також обвинуваченому ОСОБА_4 стало відомо повні анкетні дані та місце фактичного проживання свідків, а тому є можливість вплинути на надання ними хибних показів, шляхом умовлянь, погроз та іншими способами схиляти останніх до незаконних дій, які можуть безпідставно виправдовувати обвинуваченого, у тому числі схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, які виправдовують обвинуваченого.

Також, підтверджено ризик того, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення в якому обвинувачується.

Будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не має, підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не встановлено і застосування більш м`ягких запобіжних заходів на думку суду не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Так, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на це суд вважає за необхідне залишити розмір застави, визначений раніше в ухвалі суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 176-178, 182-183, 194, 196-197, 315, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження за № 0000282 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.04.2025 року, на 60 днів, до 16 лютого 2026 року включно.

Розмір застави визначений ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2025 року у розмірі 302 800 гривень залишити без змін з покладенням відповідних обов`язків в разі внесення застави.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1