Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2792/24
Провадження № 1-кп/279/249/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дистанційно обвинуваченого ОСОБА_6 , дистанційно захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000199 від 16.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васьковичі

Коростенського району Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, на утриманні має малолітню доньку, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою, АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , 16 березня 2024 року, близько 16 год. 30 хв., достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введений воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, знаходячись у приміщенні магазину «EconomClass», фізичної особи підприємця « ОСОБА_8 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць магазину з одягом взяв спортивний костюм торгівельної марки «Raval», вартістю 862,67 грн., заховав під свій верхній одяг та намагався з ним пройти повз касові зони через антикрадіжні ворота, які в цей час спрацювали, на що відреагували працівники магазину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підійшли до ОСОБА_6 , запропонували останньому показати, що знаходиться під його одягом. У свою чергу, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи обставини викриття його злочинного наміру та дій осіб, у віданні яких перебувало майно, на яке він здійснив посягання, з метою утримання та відкритого викрадення майна, ігноруючи правомірні вимоги ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , вирвався від останньої, яка утримувала його за руку, та з викраденим з місця вчинення злочину втік, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна та спричинив фізичній особі підприємцю « ОСОБА_8 », матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю. При цьому, обвинувачений підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час, взяв в магазині спортивний костюм, заховав під свій верхній одяг та намагався з ним пройти повз касові зони через антикрадіжні ворота, був зупинений працівниками магазину, зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати, обіцяв виправитися, готовий нести кримінальну відповідальність, планує повернутися на службу до Збройних Сил України та стати на захист Батьківщини.

Потерпіла фізична особа підприємець ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, надала заяву, в якій просила суд розглянути кримінальне провадження без її участі. З урахуванням думки учасників судового провадження, щодо можливості з`ясування всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, суд, керуючись ст. 325 КПК України, вирішив провести судовий розгляд за відсутності потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 КК України правильна, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України є тяжким злочином.

Як особа працездатного віку ОСОБА_6 неодружений, має на утримнні мололітню доньку, не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, характеризується позитивно, є учасником бойових дій, на момент вчинення кримінального правопорушення був раніше не судимим.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

При обранні міри покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, особу обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення раніше не судимий, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 не можливо без ізоляції від суспільства та приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції частини статті за якою пред`явлено обвинувачення у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час кримінального провадження розповів про обставини, які повністю викривають його у вчиненому злочину, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, беручи до уваги обставини справи, також особу обвинуваченого, який не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, відсутність тяжких наслідків, є учасником бойових дій, що, суд відповідно до ст. 66 КК України враховує, як обставини, що пом`якшують його покарання, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186КК України, із застосуванням положення ст. 69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.

Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив до ухвалення вироку Оболонського районного суду міста Києва від 28.10.2024 року, вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2025, тому остаточне покарання підлягає призначенню за правилами ст.70 ч.4 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання призначеного вироком вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2025, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, який випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, вирок Оболонського районного суду міста Києва від 28.10.2024 року врахований вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2025, в якому згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. А тому, призначене ОСОБА_6 Франківським районним судом м. Львова покаранця у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

Доля речових доказів вирішується відповідно ст.100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 в даному кримільному провадженні не обирався.

Визначаючи відповідно до п.2 ч.4 ст.ст.374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п.46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

При цьому, строк перебування ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі/іншому місці попереднього ув`язнення в строк віддбуття покарання ОСОБА_6 за цим вироком, не зараховується.

Строк перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 4 червня 2024 року по справі №523/11745/22.

На підставі ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ч.3 ст.349 КПК України, ст.ст.368, 369, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_6 за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2025 року, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць.

Призначене ОСОБА_6 Франківським районним судом м. Львова від 12.08.2024 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, відповідно до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувати.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислювати з дня ухвалення вироку з 29.12.2025 року.

Судові витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні, а саме: судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-24/4459-ТВ від 21.03.2024 в сумі 1514,56 грн. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного районного суду Житомирської області від 19.03.2024 року - скасувати.

Речові докази:

- спортивний костюм торгівельної марки «Raval», відданий під зберігальну розписку потерпілому ФОП ОСОБА_11 - залишити у власності ОСОБА_11 ;

- мобільний телефон, сіро-чорного кольору, марки «Fly», відданий під зберігальну розписку ОСОБА_6 - залишити у власності ОСОБА_6 ;

- оптичний диск з інформацією показань системи відеоспостереження, вилученої з магазину «Полісся-Продукт» ФОП « ОСОБА_12 », АДРЕСА_3 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження; оптичні диски з інформацією проведення слідчих експериментів: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: