Справа № 526/2047/22
Провадження № 1-кп/526/29/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000063 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта повна загальна середня, розлучений, не працює,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 досудовим слідством обвинувачується в тому, що відповідно до актового запису № 10 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області 17.06.2014 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження від спільного шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 09.12.2020 у справі № 586/922/20 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрований 17 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, розірвано. ОСОБА_5 залишилась проживати разом зі своїми неповнолітніми дітьми окремо від ОСОБА_4 ..

Відповідно до судового наказу Середино-Будського районного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року ОСОБА_4 , був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Про рішення суду ОСОБА_4 було відомо, але останній, не виконуючи обов`язки батька, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини(ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти, будучи фізично здоровим та дієздатним, працездатним та не маючи об`єктивних причин не працювати, не прийняв заходів для працевлаштування, умисно в повній мірі аліменти на утримання неповнолітнього сина не виплачував, матеріальної допомоги останньому не надавав, будь-яких дій на виплату аліментів не вживав, тим самим злісно ухилявся від виплати аліментів на утримання дитини. В результаті цього, за ОСОБА_4 утворилась заборгованість з виплати аліментів станом на 01.09.2022 рік в сумі 25288 гривень 23 копійки, яка перевищує суму виплат за 3 місяці відповідних платежів.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.164 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки з моменту виявлення кримінального правопорушення та остаточної дати його вчинення 1 вересня 2022 року минуло більше 3 років, у зв`язку із чим, відповідно до положень ст. 49 КК України, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідності, а кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки закінчились строки притягнення його до кримінальної відповідальності.

Суд роз`яснив обвинуваченому наслідки закриття провадження, в тому числі і з нереабілітуючих підстав.

ОСОБА_4 погодився на закриття кримінального провадження, оскільки закінчились строки притягнення його до кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Так, ч.2 ст. 284 КПК визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За положеннями ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 КК України до законодавства України про кримінальну відповідальність віднесений, зокрема, Кримінальний кодекс України.

Згідно з ст. 44 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2, 3 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті284, 288 Кримінального процесуального кодексу України).

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). .

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України це кримінальне правопорушення є проступком. Так, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, а згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення було закінчено у вересні 2022 року.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання сторони обвинувачення, закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст.49 КК України, ОСОБА_4 не ухилявся від суду, в розшук не оголошувався та нових злочинів не вчиняв.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною обставиною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження: досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючих підстав, на що ОСОБА_4 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з огляду на те, що кримінальне правопорушення за яким він обвинувачується є проступком та з моменту скоєння якого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ч.2,3 ст.49 КК України не зупинявся і не переривався, приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити і звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст.164 КК України.

Керуючись ст.44, ч.1 ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 288, 369-372, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000063 відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 164 КК України - закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Гадяцький районний суд.

Повний текст ухвали проголошено 30 січня 2026 року о 16 годині.

Головуюча: ОСОБА_1