Справа № 953/129/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Харкові обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні № 0000376 від 24.07.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с-ща Старий Салтів, Вовчанського р-ну, Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, який з 07.08.2025 проходить службу у ЗС України на посаді механіка ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики військової частини НОМЕР_2 , із середньою технічною освітою, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.01.2025 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі, строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2025 близько 15:00 год, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , разом з раніше знайомим йому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій, раптово виниклий, злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність свого діяння, маючи умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, з метою особистого незаконного збагачення за чужий рахунок, зловживаючи довірою, попросив у ОСОБА_4 , належний йому мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 13», під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, заздалегідь знаючи, що повертати мобільний телефон він не буде.

ОСОБА_4 , розраховуючи на чесність та добропорядність ОСОБА_3 , не підозрюючи, що останній не має наміру у подальшому повертати йому мобільний телефон, передав йому свій мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 13» в корпусі чорного кольору, з оперативною пам`яттю 8 Gb, вбудованою пам`яттю 256 Gb вартістю 4100 грн., у чохлі-книжка на мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 13», вартістю 199,99 грн., загальною вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 11376 від 01.08.2025 4199,99 грн.

Отримавши мобільний телефон від ОСОБА_4 , який, був впевненим у добросовісності дій ОСОБА_3 , та вважав, що останній поверне йому мобільний телефон, ОСОБА_3 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо повернення телефону, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 , матеріальну шкоду на суму 4199,99 гривень.

В обвинувальному акту міститься клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені обставини та надав згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт, в якому міститься клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви ОСОБА_3 про визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_4 , він згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні.

З огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_4 , враховуючи положення ст.ст. 381-382 КПК України, суд приходить до висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до частини 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, які є належними, допустимими, не оспорюються учасниками судового провадження та є достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий: 17.01.2025 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі, строком на 1 рік на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з 07.08.2025 проходить службу у ЗС України на посаді механіка ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону логістики військової частини НОМЕР_2 , не одружений, має постійне місце реєстрації та мешкання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Тому, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного та щире каяття, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Частиною 4 статті 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Статтею 73 КК України визначено порядок обчислення строків покарання. Строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, в період відбуття покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2025 року, то суд остаточне покарання йому призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, за правилами ст.ст.71, 72 КК України.

Проте у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із статтею 72 КК за сукупністю вироків підлягає складанню з іншими видами покарань, суд має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

При вчиненні особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17; провадження № 51-4700км20.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, при цьому, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2025 на майно, у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України (справа № 953/7775/25 н/п 1-кс/953/5404/25).

Відповідно до ст. ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи № 11376 від 01.08.2025.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частини покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави у розмірі 3 392 (три тисячі триста дев`яносто дві) грн. 64 коп. витрати на проведення товарознавчої експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 11376 від 01.08.2025.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 13» в корпусі чорного кольору «Midnight Black», оперативна пам`ять 8 GB, вбудована пам`ять 256 GB, діагональ екрана 6.79, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ; SN: НОМЕР_5 , новий, без пошкоджень та подряпин, у робочому стані, у чохлі-книжка чорного кольору «Xiaomi Redmi 13 8/256», без захисного скла, з захисною плівкою, стан новий, без пошкоджень, мобільний телефон на 2 сім-карти, без сім-карти мобільного оператора повернути потерпілому ОСОБА_4 , скасувавши арешт з зазначеного майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2025 справа № 953/7775/25;

- товарний чек на мобільний телефон ТМ "Хіаоmі Redmi 13" в корпусі чорного кольору «Midnight Black», оперативна пам`ять 8 GB, вбудована пам`ять 256 GB, діагональ екрана 6.79, IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 повернути потерпілому ОСОБА_4 ;

- копію фіскального чеку на мобільний телефон Хіаоmі Redmi 13 8/256 Gb Midnight Black залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000376.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1