Справа № 483/1362/24
Провадження № 1-кп/488/165/25 р.
УХВАЛА

(ПОВНИЙ ТЕКСТ)

04.12.2025 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі колегії:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання прокурора відносно обвинуваченого за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває вищевказане кримінальне провадження.

04.12.2025 р. прокурором скероване до суду клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якої спливає 28.12.2025 року.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що продовжують існувати ризики переховуватися обвинуваченого від суду, а також ризик продовження вчинення злочинних дій.

В судовому засіданні 04.12.2025 р. прокурор підтримала дане клопотання з мотивів, наведених у ньому, вказувала, що вищевказані ризики продовжують існувати та не зменшились, а з огляду на стадію кримінального провадження, просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід на 60 днів.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, підтримавши позицію свого захисника.

Захисник просив відмовити у задоволенні даного клопотання, вказуючи на те, що заявлені прокурором ризики не мають під собою підгрунтя та такі наміри, на які вказує прокурор, спростовує обвинувачений, при цьому вказував на можливість обрання іншого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації його підзахисного з носінням електронноо засобу контролю, також посилаючись на його міцні соціальні зв`язки, несення ним військової служби до затримання, а також вказуючи, що раніше він до кримінальної та адміністративної відповідальності він раніше не притягувався.

Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання сторони обвинувачення, колегія виходить з такого.

У даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 28.12.2025 року.

Відповідно до приписів ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Стосовно обґрунтованості підозри, то у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

При цьому, обґрунтованість підозри була перевірена в ході досудового розслідування під час обрання відносно обвинуваченого міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею, та в даних межах є достатньою для вирішення питання про вищевказане клопотання.

Щодо заявлених прокурором ризиків, то суд вважає слушними доводи прокурора щодо продовження існування та такими, що не зменшились ризики, як переховування обвинуваченого від суду та продовження ним злочинних дій, з огляду на таке.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких відповідно до ст. 12 КК України, та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що у зв`язку з знаходженням України у воєнному стані підвищує ризик втечі обвинуваченого на тимчасово непідконтрольну Україні територію.

З огляду на зміст висунутого обвинувачення, продовження рф на території України повномасштабної збройної агресії, характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинних дій, зокрема за версією сторони обвинувачення - передачі ОСОБА_6 військово значимої інформації, спрямованої на надання допомоги у підривній діяльності проти України, при цьому протиправні дії, в яких обвинувачується ОСОБА_6 були припинені, як те слідує з обвинувачення, за втручанням правоохоронних органів, то ж є слушними доводи прокурора щодо існування ризику продовження ОСОБА_6 вчинення інших кримінальних правопорушень, аналогічних за висунутим обвинуваченням.

З урахуванням доведеності ризиків переховування обвинуваченого від суду та продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, аналогічних за висунутим обвинуваченням, а також, приймаючи до уваги імперативні вимоги ч.6 ст. 176 КПК, згідно якої до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких також передбаченого ст.111 КК України, застосовується запобіжний захід лише у виді тримання під вартою, та правову позицію щодо даної норми, викладену у рішенні Другого сенату Конституційного суду України №7-р(ІІ)/2024 від 19.06.2024 року, з огляду на положення ч.2 ст.183 КПК України, доведеність вище вказаних ризиків, тяжкість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , та міри покарання, передбаченої за даним обвинуваченням у разі визнання судом його винним, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, в той же час у сукупності заявлених та доведених прокурором ризиків, останнє не невілює вказаних ризиків та з урахуванням тяжкості злочину за висунутим обвинуваченням виправдовує застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо встановлення застави, то ОСОБА_6 висунуте обвинувачення за ст.111 КК України, а тому, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням продовження дії воєнного стану, змісту висунутого обвинувачення, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, в тому числі відсутність чинників, які б утримали його від втечі, вважає за необхідне не визначити обвинуваченому розмір застави.

З урахуванням стадії кримінального провадження, суд також вважає обґрунтованим строк, на який сторона обвинувачення просить обрати даний вид запобіжного заходу.

Керуючись статтями 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно без визначення розміру застави.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє виконання ухвали.

Для обвинуваченого, який утримуються під вартою, вищевказаний строк на оскарження ухвали обчислюється з дня отримання її копії.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 04.12.2025 р.

Повний текст ухвали складено 04.12.2025 року.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2