КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/717/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 398/6936/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

суддів у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвокатки ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.10.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 27.12.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 190 КК України /ЄУН 398/6936/25, кримінальне провадження № 0000985 від 03.06.2025/.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності, а саме заволодіння чужим майном у шахрайський спосіб, і вказане злочинне діяння нараховує 5 епізодів, інкриміноване вчиненням у м. Дніпро.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні, судом першої інстанції у порядку ст. 315 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, умисним, корисливим, посягає на суспільні інтереси: вчинене проти власності.

Також зважено й на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який безробітний, без утриманців, не має досить міцних соціальних зв`язків.

Адвокатка ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, ОСОБА_7 не вчинено жодних дій, що свідчили б про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом фактично не перевірено дійсну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування запобіжного заходу обумовлено лише тяжкістю кримінального правопорушення та можливого покарання.

При цьому, залишено поза увагою позитивні характеристики обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність судимості.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатки ОСОБА_8 , які підтримали подану захистом апеляційну скаргу, думку прокурора на заперечення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину /рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України»/.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду».

При цьому, слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Кримінальне правопорушення особливо тяжким, умисним, корисливим, із особливо кваліфікованим складом.

Карається вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, - позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, таким, що перебуває поза межами розумного.

Враховуються й обставини, передбачені ст. 178 КПК України: обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, без утриманців, безробітний, тобто, не має сталого джерела доходу, не має досить міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений має місце реєстрації проживання та фактичного проживання у Харківській області, що є поза адміністративними межами області, де проводиться судове слідство.

Зважаючи на наведене, можливо вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , достеменно знаючи про тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, будучи обізнаним про міру покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання його винуватим, може чинити спроби уникнути кримінальної відповідальності і переховуватись від суду, в тому числі на території іншої області, або через неконтрольовані території держави спробувати перетнути державний кордон.

Враховується також, що володіючи інформацією про потерпілу, свідків, ОСОБА_7 , у разі застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, може чинити незаконний вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни показань, відмови від наданих показань або надання показань на користь обвинуваченого.

При цьому, зважується на встановлену процесуальним законом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме судом на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 224 КПК України).

Позаяк, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Отже, ризик впливу свідків, потерпілих та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, беручи до увагу безробіття обвинуваченого ОСОБА_7 , інкримінування йому вчинення багатоепізодного злочинного діяння з корисними умислом, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення саме проти власності.

Таким чином, процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 тримання під вартою, судом взято до уваги всі обставини, можливі ризики.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, зауважується, що судом першої інстанції визначено й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З приводу визначення застави - вказане регулюється положеннями ст. 182 КПК України, у відповідності до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: п. 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як встановлено, судом першої інстанції ОСОБА_7 визначено заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням наведених вище положень кримінального процесуального закону та встановлених обставин, а також особи обвинуваченого, такий розмір застави відповідає вимогам закону.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу та постановленні ухвали судом не допущено, тож, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.10.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 27.12.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4