Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/25291/25

Провадження № 11-сс/4815/33/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0002195 від 07.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 про продовження щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 12 лютого 2026 року із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на підозрювану наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області свій паспорт громадянина України та паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд за кордон.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує, що слідчим суддею при винесенні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про продовження щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, особу підозрюваної та ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_7 раніше судима, зокрема вироком Рівненського міського суду від 15.05.2025 року за ч.2 ст.27, ч.3 ст.38, ч.2 369-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 грн., однак належних висновків не зробила та продовжила вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки крім даного кримінального провадження органом досудового розслідування встановлено факт наявності ще одного кримінального правопорушеннящодо підозрюваної, у якому використано той самий спосіб заволодіння чужими коштами, що свідчить про системність, повторюваність та продуманість її протиправної поведінки.

Доводить, що суд взяв до уваги лише часткове відшкодування збитків, однак основна сума шкоди 130 000 дол. США залишається невідшкодованою. Вважає, що передача грошових коштів в сумі 51 600 дол. США в рахунок відшкодування шкоди, завданої кримінальним провадженням для потерпілого ОСОБА_11 не мала характеру добровільного та безумовного його відшкодування, а була поставлена у залежність від прийняття судом процесуального рішення щодо зміни підозрюваній запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, тому вся сума була повернута особі, яка її надала. Наголошує, що відшкодована частина шкоди не змінює мотивів особи уникати кримінальної відповідальності та не усуває ризиків ухилення чи впливу на потерпілих, а також не може бути вирішальним критерієм для зміни запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 09 січня 2026 року та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 12 лютого 2026 року з визначенням застави в розмірі 2360 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 854 080 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 інкримінується вчинення протиправних дій, пов`язаних з незаконним заволодінням чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем, які спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 51 600 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становив 2 088 227, 64 грн. шляхом обману, а саме достовірно знаючи, що квартира АДРЕСА_2 , яку вона пропонувала ОСОБА_11 , розташована в 11 секції будинку, щодо якої вона не мала жодних повноважень, а також знала, що майнові права на вказану квартиру належать ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_7 договір про надання рієлторських послуг не укладала. Однак не зважаючи на відсутність будь-яких законних підстав, прав та повноважень приймати грошові кошти від покупців, укладати правочини чи здійснювати оформлення прав на нерухомість ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний план, умисно ввела ОСОБА_11 в оману щодо своїх можливостей здійснити супровід щодо купівлі та оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. З метою посилення довіри ОСОБА_11 , ОСОБА_7 незаконно використала наявні у неї ключі від квартир, які розташовані в 11 секції будинку, які були нею отримані у невстановленому досудовим розслідуванням місці, часі та спосіб, продемонструвала ОСОБА_11 зазначену квартиру, створюючи у нього хибне уявлення про законність і реальність своїх повноважень.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше січня 2025 року, ОСОБА_7 за даними органу досудового розслідування, діючи як рієлтор на підставі договору про надання рієлторських послуг, укладеного з ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент» (який діяв до 04.04.2025 року), продемонструвала ОСОБА_9 комерційне приміщення, яке знаходиться в межах незавершеного будівництва 6 та 7 секцій об`єкта житлової та громадської забудови, розташованого на перехресті вул. Захисників Маріуполя (Костромська) та Василя Червонія (Гагаріна), що за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, 89, власником та спів інвестором якого є ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент».

Після огляду вказаного комерційного приміщення та обговорення з ОСОБА_7 умов його можливого придбання ОСОБА_9 , будучи впевненою у тому, що ОСОБА_7 є діючим рієлтором ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент», має відповідні повноваження та може забезпечити належний рієлторський і організаційний супровід процедури купівлі зазначеного приміщення, погодила з нею вартість об`єкта у розмірі 98 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 4 096 400 грн. та висловила намір його придбати.

У подальшому, у період січня по квітень 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 використовуючи свій статус рієлтора, шляхом обману ОСОБА_9 незаконно отримала від неї грошові кошти в загальній сумі 74 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 3 078 390 грн. При цьому ОСОБА_7 не повідомила директора ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент» про намір ОСОБА_9 придбати вказаний об`єкт нерухомості, а також про отримання від неї грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з 28.04.2025 року по 20.06.2025 року, тобто після припинення дії договору про надання рієлторських послуг, укладеного з ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент», ОСОБА_7 , не маючи повноважень рієлтора та без відома і згоди ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент», шляхом подальшого обману ОСОБА_9 та приховування від неї факту не передання раніше отриманих грошових коштів для ТОВ «Будівельний консалтинг і менеджмент», незаконно отримала від ОСОБА_9 за вказане комерційне приміщення грошові кошти в сумі 21 400 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 879 540 грн. а також 158 000 грн., які у подальшому обернула на свою користь, чим заподіяла ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 4 115 930 грн., що згідно п.4 примітки до ст.185 КК України в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів та є особливо великим розміром.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше травня 2025 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Рівне, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужими майном, розробила злочинний план, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом обману. З цією метою ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вона не перебуває у будь-яких договірних відносинах із ТОВ «ПАЛЕТІМПЕКС», який є власником складського приміщення за адресою м. Рівне, вул. Старицького, 21, умисно приховала ці обставини від ОСОБА_9 , чим свідомо ввела її в оману та продемонструвала останній вказане складське приміщення, створюючи у неї хибне уявлення про законність і реальність своїх повноважень.

Після огляду вказаного складського приміщення та обговорення з ОСОБА_7 умов його можливого придбання, ОСОБА_9 , будучи впевненою у тому, що ОСОБА_7 є діючим рієлтором ТОВ «ПАЛЕТІМПЕКС», має відповідні повноваження та може забезпечити належний рієлторський і організаційний супровід процедури купівлі зазначеного складського приміщення, погодила з нею вартість об`єкта у розмірі 320 000 доларів США та висловила намір його придбати у розтермінування до кінця 2025 року. У подальшому, 23 травня 2025 року, ОСОБА_7 , використовуючи свій статус рієлтора, шляхом обману ОСОБА_9 , незаконно отримала від неї грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 245 000 грн. При цьому ОСОБА_7 не повідомила директора ТОВ «ПАЛЕТІМПЕКС» про намір ОСОБА_9 придбати вказаний об`єкт нерухомості, а також про отримання від неї грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 14 липня 2025 року, тобто після продажу вказаного складського приміщення за адресою м. Рівне, вул. Старицького, 21, не маючи повноважень рієлтора та без відома і згоди нового власника вказаного складського приміщення ОСОБА_13 , шляхом подальшого обману ОСОБА_9 та приховування від неї факту не передання раніше отриманих грошових коштів ТОВ «ПАЛЕТІМПЕКС», незаконно отримала від ОСОБА_9 за вказане складське приміщення грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 417 000 грн., які у подальшому обернула на свою користь, чим заподіяла ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1 662 000 грн., що згідно п.4 примітки до ст.185 КК України в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів та є особливо великим розміром.

12.12.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 5 Європейської Конвенції з прав людини зазначено, що законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні Європейського суду з прав людини (справа «Мацнеттер проти Австрії») зазначено, що підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність ризиків, зокрема вчинення обвинуваченим подальших правопорушень.

При визначенні ризиків має враховуватися дані про особу підозрюваного, тяжкість покарання, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки тощо.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя не в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого та обираючи щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту слідчий суддя врахував, що підозрювана виявила бажання повністю відшкодувати завдану потерпілим шкоду, яку вже частково відшкодувала, а також взяв до уваги те, що вона тісно співпрацює з органом досудового розслідування, має постійне місце проживання, що свідчить про її міцні соціальні зв`язки, тому наміру переховуватись від органу досудового розслідування/суду, чинити тиск на свідків та потерпілих не має.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді та вважає, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України є реальними та продовжують існувати, оскільки підозрювана ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, так як вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з заволодінням грошовими коштами у особливо великих розмірах, за яке законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Доводи підозрюваної та її захисника під час апеляційного розгляду про відсутність даного ризику у зв`язку з відсутністю в неї паспорта для виїзду за кордон є необґрунтованими, оскільки підозрювана разом з чоловіком, який перебуває на її утриманні, зможе вільно пересуватися територією України, що ускладнить здійснення контролю за її процесуальною поведінкою та призведе до неможливості забезпечення її належної участі у проведенні слідчих (розшукових) дій.

Також, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеними є ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою їх схиляння до відмови від дачі показань або надання завідомо неправдивих показань, у тому числі шляхом психологічного чи іншого тиску; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час всі докази ще не встановлені і відповідно не дослідженні, а також ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора, суду, що в подальшому може позбавити можливості забезпечити досудове розслідування та судове провадження у розумні строки.

Крім того, в разі обрання підозрюваній запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, реальним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочин, в якому остання підозрюється, оскільки під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 раніше судима вироком Рівненського міського суду від 15.05.2025 року за ч.2 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 грн., однак належних висновків не зробила, на шлях виправлення та перевиховання не стала та знову підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення.

Дані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність у підозрюваної будь-якого стимулюючого ефекту попередніх заходів та високий ступінь ймовірності повторного вчинення нею нових правопорушень аналогічного характеру, чим становить підвищену небезпеку для суспільства.

В ході апеляційного розгляду прокурор підтвердила продовження існування ризиків, вказаних у клопотанні слідчого та наголосила на тому, що кошти в сумі 138 000 доларів США потерпілій ОСОБА_9 не були повернуті, що підтвердив і представник потерпілої, та де кошти знаходяться, наразі невідомо, крім того не всі слідчі дії виконані, що збільшує ймовірність настання ризиків в разі не обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрювана в судовому засіданні вказала, що грошові кошти в сумі 51 600 дол. США були повернуті потерпілому ОСОБА_11 , обов`язки, встановлені при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вона не порушує, з`являється на всі виклики та дає покази, має на утриманні чоловіка, який є особою з інвалідністю І групи та допомагає матері, яка теж хворіє, тому просила не змінювати обраний запобіжний захід на тримання під вартою. Додатково зазначила, що кошти в сумі 138 000 доларів США перебувають на збереженні та не відшкодовані потерпілій у зв`язку з перебуванням під цілодобовим домашнім арештом та неможливістю вийти за межі будинку.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, в разі виявлення бажання підозрюваної, зазначені грошові кошти могла забрати та повернути потерпілій уповноважена нею особа, якій вона довіряє, як було вчинено з коштами, які повернуті потерпілому ОСОБА_11 ще під час перебування підозрюваної в слідчому ізоляторі. Однак апеляційному суду не надано жодних доказів про намір та спроби вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на повернення 138 000 доларів США потерпілій ОСОБА_9 , що свідчить про небажання підозрюваної співпрацювати зі слідством та сприяти органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, зважаючи на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , спосіб їх вчинення та розмір шкоди, завданої потерпілим, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде не достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за можливе визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на думку суду, буде достатнім стимулом у разі її внесення для належної процесуальної поведінки підозрюваної під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання нею покладених обов`язків.

Таким чином колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого наявний у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002195 від 07.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Обрати щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимої, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 лютого 2026 року, взявши її під варту із зали суду.

Визначити підозрюваній ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 328 000 грн. (три мільйони триста двадцять вісім тисяч гривень у національній грошовій одиниці), яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок за наступними реквізитами: Рівненський апеляційний суд, , р/р UA0083053 в ДКСУ, м. Київ, МФО 820172.

У разі внесення застави покласти на підозрювану ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає без дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання;

- заборонити спілкуватися з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 12 лютого 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3