ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/992/26 Справа № 204/3992/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000032 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2026 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 22 240 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що підозра є необгрунтованою, а також, що у томах 17, 29, 30 наявні письмові докази, які свідчать, що заявлені прокурором ризики, є малоймовірними.

Зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184, ч.3 ст.199 КПК України.

Стверджує, що судом під час розгляду клопотання прокурора не було надано оцінку копії висновку експерта РНБО та копії постанови слідчого про призначення експертизи, які були надані стороною захисту.

Також висновки суду щодо деструктивної поведінки захисників та обвинуваченого є необгрунтованими та зводяться до обмеження прав сторони захисту.

Посилається на те, що прокурор в клопотанні просив застосувати до обвинуваченого заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, однак вказаний розмір застави нічим не обгрунтований, окрім того, вказаний розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Зазначає, що суд, покладаючи на обвинуваченого зобов`язання утриматися від спілкування зі свідком ОСОБА_8 , не визначив певні виключення такого спілкування, у зв`язку з чим втрутився у майнове право обвинуваченого ОСОБА_7 , яке пов`язане з користуванням, володінням та розпорядженням нерухомим майном, яким володіють обвинувачений та вказаний свідок в рівних долях, а також не взяв до уваги, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають в сімейних відносинах.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2026 року включно, також застосовано заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, окрім того, враховано покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, фактичні обставини та характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, наявність введеного в Україні воєнного стану, а також особу обвинуваченого, який має паспорти Російської Федерації, що не заперечує сторона захисту, до арешту був керівником підприємства, має нерухомість в Україні та права у статутному капіталі юридичної особи, постійне місце проживання та неповнолітніх дітей, раніше не судимий, здійснював громадську діяльність та є автором книги, був нагороджений наказом начальника ГУР МО України від 06.08.2021 року заохочувальною відзнакою, та ту обставину, що відносно ОСОБА_7 наявне інше кримінальне провадження, в межах якого до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Від обвинуваченого та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд клопотань проведено у відсутність обвинуваченого та прокурора, проти чого не заперечував захисник ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000032 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що постановою прокурора від 05.03.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому ухвалами слідчих суддів та суду продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 18.12.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 КПК України ухвали (постанови), постановлені в судовому засіданні, оголошуються негайно після їх постановлення.

Статтею 372 КПК України встановлено, що ухвала суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У резолютивній частині ухвали зазначаються висновки суду, строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Згідно з вимогами ст. 371 КПК України ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд, і викладається письмово у паперовій та електронній формах.

Як вбачається з технічного запису судового засідання суду першої інстанції 18.12.2025 року при оголошенні в порядку ч. 2 ст. 376 КПК України резолютивної частини ухвали суд оголосив про продовження ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2026 року та застосував заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 98 400 грн, яка не передбачена вимогами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Однак при цьому в повному тексті ухвали зазначив про застосування до ОСОБА_7 застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Таким чином, оголошена після виходу з нарадчої кімнати резолютивна частина оскаржуваної ухвали не відповідає за змістом резолютивній частині наявного у матеріалах провадження повного тексту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, що унеможливлює точне встановлення того, що було вирішено судом першої інстанції за змістом резолютивної частини постановленої судом ухвали.

Також рішення суду щодо покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язку не спілкуватися зі свідком ОСОБА_8 є безпідставним, оскільки прокурор у своєму клопотанні вказану вимогу не зазначав, так як просив лише покласти на обвинуваченого обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками, при цьому він не зазначав прізвища осіб, з якими ОСОБА_7 необхідно заборонити спілкуватися.

Враховуючи наведене, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, при цьому враховуються обставини та характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Водночас, посилання прокурора в клопотанні на наявність у обвинуваченого паспортів Російської Федерації, на думку колегії суддів, знижує ризик переховування від суду, зважаючи на їх вилучення та значний час перебування під вартою обвинуваченого, що є підставою для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

- вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, оскільки ОСОБА_7 інкримінується протягом тривалого часу спілкування та передача відомостей щодо можливої обороноздатності держави Україна працівникам спецслужб Російської Федерації, здійснення відрахувань податків на користь держави агресора з отриманих доходів від підприємницької діяльності на окупованій державою-агресором території тощо, а також тієї обставини, що відносно ОСОБА_7 наявне інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, в межах якого до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, та тієї обставини, що сторона захисту в апеляційній скарзі не просила застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та не надала відомості щодо адреси, де буде проживати обвинувачений у разі обрання цього запобіжного заходу.

Таким чином, підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в ухвалі, обгрунтовуючи наявність ризиків, зазначив таке формулювання як здійснення відрахувань податків на корить держави-агресора, підтримка країни агресора, вчинення злочинів, в тому числі, проти основ національної безпеки, в умовах оголошеного воєнного стану на території України, здійснював фінансування дій країни агресора, - фактично змінив суть обвинувачення, яке ОСОБА_7 не висувалося, - не є слушними, враховуючи те, що колегією суддів встановлено, що ухвала суду від 18.12.2025 року постановлена з порушенням вимог ст. 412 КПК України, що стало підставою для ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, яким ризики не обгрунтовані вказаними захисником формулюваннями, та які були зазначені в ухвалі суду першої інстанції.

Посилання захисника на наявність доказів, які свідчать про неогрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також, що судом не надано оцінку копії висновку експерта РНБО та копії постанови слідчого про призначення експертизи, які були надані стороною захисту, на підтвердження необгрунтованості обвинувачення, - є безпідставними, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок. Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі, про те, що надання правової оцінки окремим доказам, вилученим із загальної сукупності матеріалів досудового розслідування, під час судового розгляду є неприпустимим. Оцінка доказам надається судом у нарадчій кімнаті, що відповідає положенням ст.94 КПК України, відповідно до якої підлягає оцінці сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Твердження захисника про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184, ч.3 ст.199 КПК України, - не є слушним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема, у клопотанні прокурора зазначені короткий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а також щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який обгрунтований тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі проти основ національної безпеки, має позитивні характеристики, постійне місце проживання та тривалий час перебуває під вартою, а тому доводи захисника про те, що прокурор в клопотанні не обгрунтував вказаний розмір застави, - є безпідставним.

Крім того, за положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що висновки суду стосовно деструктивної поведінки захисників та обвинуваченого зводяться до обмеження прав сторони захисту, колегія суддів вважає частково обгрунтованими, оскільки відповідно до ухвали судом в частині мотивування тривалості тримання ОСОБА_7 під вартою зазначено, що дана обставина також зумовлена поведінкою сторони захисту, направленою на затягування судового розгляду, з наведенням відповідної кількості клопотань сторони захисту про відводи та їх неявку, водночас судом в ухвалі не зазначено, які заходи відповідно до ч. 1 ст. 324 КПК України вжив суд до захисників у зв`язку з їх неявками в судове засідання, а саме, чи звертався суд до відповідного органу з приводу притягнення захисників до дисциплінарної відповідальності. Крім того, активна позиція сторони захисту свідчить про реалізацію права на захист. Водночас зазначене не є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.02.2026 року включно.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час (більше 3 років) перебуває під вартою, обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжких злочинів, та відсутності відомостей щодо його майна, сімейний стан обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 272 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2026 року встановлено в розмірі 3328 грн, що становить 905 216 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про те, що застава є непомірною для обвинуваченого,- є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року - задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2026 року.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 272 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 905 216 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 15 лютого 2026 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування зі свідками; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4