Номер провадження: 11-сс/813/2199/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002995, внесеного до ЄРДР 30 липня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важких справах Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на вилучене під час огляду місця події від 08 жовтня 2025 року, а саме: на прозорий файл, у якому було 68 аркушів, схожих на долари США, безпосередньо 68 аркушів, схожих на долари США, з серійним номером LL49724857A на 100 доларів та 2 купюри з унікальними номерами MB65870976N, QK74708935A, схожих на долари США номіналом по 100 доларів, що запаковані у сейф-пакет; мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , без сім-картки.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучений мобільний телефон містить у собі: історію листування учасників кримінального провадженні між собою; дані про геолокацію власника у моменти подій, що розслідуються; історію пошуку; електронні листи. Грошові кошти, що були предметом неправомірної вигоди, місять у собі відомості про кількість та загальну суму грошових коштів, що були передані заявником, та можуть містити на собі біологічні сліди осіб, яким вони передавались та отримувались.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена за неповного з`ясування обставин справи, арешт накладено безпідставно та необґрунтовано, у зв`язку з чим ухвала про накладення арешту має бути скасована, а у задоволенні клопотання детектива відмовлено, виходячи з наступного:

- власник майна є адвокатом та вилучення мобільного телефону порушують його гарантії адвокатської діяльності, оскільки у ньому наявна інформація, яка становить адвокатську таємницю;

- вилучений мобільний телефон не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

На підставі наведеного апелянт просить ухвалу скасувати в частині накладання арешту на мобільний телефон та постановити у цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого в частині арешту мобільного телефону.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладання не звертався, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002995 від 30 липня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно клопотання про арешт майна, 17 липня 2025 року у м. Чорноморськ сталася ДТП за участю мопеда «Honda Dio 27» під керуванням ОСОБА_10 , який, рухаючись по вул. Олександрійській, зіткнувся з припаркованим автомобілем BMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 , у салоні якого перебував ОСОБА_11 . Пасажир мопеда ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Огляд місця події здійснив слідчий СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в області ОСОБА_13 , який задокументував обставини ДТП.

Того ж дня відомості внесено до ЄРДР за № 0000650 за ч. 1 ст. 286 КК України. Досудове розслідування доручено групі слідчих під процесуальним керівництвом групи прокурорів, старшим якої визначено прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_14 .

Не пізніше 30 липня 2025 року у прокурора ОСОБА_14 виник умисел на одержання неправомірної вигоди від учасника ДТП водія ОСОБА_15 . Для реалізації цього умислу він залучив слідчого ОСОБА_13 . За попередньою змовою останній мав вимагати від ОСОБА_11 7000 доларів США за непритягнення до кримінальної відповідальності та повернення вилученого автомобіля. Передавання коштів планувалося здійснити через адвоката ОСОБА_7 , який не був обізнаний із злочинними намірами ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

02 жовтня 2025 року ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_11 про необхідність передати 7000 доларів США адвокату ОСОБА_7 , на що останній, побоюючись негативних наслідків, вимушено погодився.

0708 жовтня 2025 року між ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 відбулися узгоджені телефонні розмови щодо порядку передачі коштів. 08 жовтня 2025 року ОСОБА_13 передав ОСОБА_11 свідоцтво про реєстрацію автомобіля як «гарантію домовленостей», після чого ОСОБА_11 прибув на зустріч з адвокатом.

08 жовтня 2025 року, приблизно о 13:30, за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 18, ОСОБА_11 , виконуючи незаконну вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , передав адвокату ОСОБА_7 7000 доларів США (289 210,60 грн за курсом НБУ). Після отримання коштів ОСОБА_7 повідомив про це ОСОБА_14 через WhatsApp.

За результатами проведених слідчих дій ОСОБА_14 та ОСОБА_13 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

У ході проведення досудового розслідування, було поведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого ОСОБА_7 добровільно видав прозорий файл, у якому було 68 аркушів схожих на долари США з серійним номером LL49724857A на 100 доларів та 2 купюри з унікальними номерами MB65870976N, QK74708935A, що запаковані у сейф-пакет № S001332; мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, серійний номер НОМЕР_1 , без сім-картки, поміщений до сейф-пакету № S001331 (а.с. 53-58 т.1).

09 жовтня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом (а.с. 59-65 т.1).

Враховуючи вказані обставини слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які залучили адвоката ОСОБА_7 , який не був обізнаний із злочинними намірами останніх, тому колегія суддів, вважає, що інформація, яка ймовірно міститься на вилученому мобільному телефоні ОСОБА_7 , може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зокрема, листування останнього з підозрюваними щодо протиправної діяльності, що може бути використана як доказ у кримінальному провадженні, а тому, у розумінні КПК України мобільний телефон та відповідні електронні файли, що у ньому містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження.

Безпідставними є й твердження представника власника майна про порушення гарантій адвокатської діяльності, оскільки під час проведення огляду ОСОБА_7 не обмежував доступ до мобільного телефону та фактично добровільно видав його слідчому, при цьому не зазначав, що на мобільному телефоні міститися інформація, яка становить адвокатську таємницю.

Крім того, з урахуванням складності відмежування на ранній стадії розслідування речей і документів, що становлять адвокатську таємницю, від тих, що мають значення для кримінального провадження, належне забезпечення гарантій адвокатської діяльності можливе шляхом подальшого здійснення огляду даних виключно за участю представника ради адвокатів регіону.

Таким чином, арешт вилученого майна, накладений з метою забезпечення належного розслідування та збереження речових доказів, є необхідним і пропорційним втручанням у право власності. Це втручання виправдане нагальною суспільною потребою розслідуванням корупційних кримінальних правопорушень. Воно є обмеженим за обсягом, стосується конкретного майна, і забезпечує баланс між суспільним інтересом та правами осіб, до яких застосовано захід забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вірно визначено правову підставу для накладення арешту, надано оцінку розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002995, внесеного до ЄРДР 30 липня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3