17.12.2025 Провадження по справі № 1-кп/940/106/25
Справа № 940/687/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тетіїв Київської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань

№ 0000106 від 01 квітня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ординці, Погребищенського району, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, не депутата, працюючого вантажником в ТОВ «Овостар», виключеного із військового обліку, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 29.03.2025, близько 23 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з іншою особою, відносно якої здійснюється досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до невстановлених досудовим розслідуванням осіб, прийшли до огородженого домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де маючи на меті незаконне, без згоди власника, всупереч його волі, проникнення до вказаного домогосподарства, шляхом відкриття хвіртки проникли на територію вказаного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 та яким фактично користується потерпілий ОСОБА_7 , тим самим порушили вимоги ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла чи іншого володіння, а саме: не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду та ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», де передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Окрім цього, 29.03.2025, близько 23 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території домоволодіння, яким фактично користується ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно, схопивши за руку, кинув останнього через себе з ударом лівої ключиці об площину.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна в проекції акроміального кінця лівої ключиці, крововиливу по задній поверхні лівого плечового суглоба та закритого вивиху акроміального кінця лівої ключиці, яке відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч.1 ст. 122 КК України, визнав повністю, у ході допиту, проведеного в судовому засіданні, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті в повному обсязі.

Показав, що 29.03.2025, близько 23 години, він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння разом з іншою особою прийшли до огородженого домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та всупереч волі власника проникли до вказаного домогосподарства, яким фактично користується потерпілий ОСОБА_7 , шляхом відкриття хвіртки та спричинив останньому тілесні ушкодження.

У вчиненому щиро кається, вчинив не правильно, просив його суворо не карати. Цивільний позов визнає частково, а саме на суму 21 685, 70 грн. в частині стягнення матеріальної шкоди та 10 000 грн. в частині стягнення моральної шкоди. В задоволенні витрат на правничу допомогу просить відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтвердив показання обвинуваченого щодо обставин вчиненого ним кримінального проступку та ствердив суду обставини, зазначені у обвинувальному акті.

Показав суду, що обвинувачений зайшов до домоволодіння, в якому він проживав, та наніс йому тілесні ушкодження у вигляді вивиху лівої ключиці, йому б проведена операція, ним витрачені кошти на імплант, придбання ліків та медичних препаратів.

Спричиненими тілесними ушкодженнями йому завдано значних моральних страждань, оскільки він переніс сильну біль та був позбавлений нормального життя. Просить стягнути з обвинуваченого на його користь 23 680, 46 гривень у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 100 000 гривень у відшкодування спричиненої моральної шкоди. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями, які виразились у незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, також своїми діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, беручи до уваги відомості та висновки, що містяться у досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Білоцерківським районним відділом № 4 філії державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області, відповідно до висновку орган пробації вбачає за можливе виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначені обставини, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені: - ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 грн, - ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, у в межах санкції частин цих статей та, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Згідно із ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Що стосується заявленого цивільного позову, то суд дійшов наступного висновку.

Потерпілим ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявлений цивільний позов, в якому останній просив стягнути з ОСОБА_4 23 680,46 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди та 5 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав цивільний позов та просив задовольнити в повному обсязі.

Прокурор вважав за доцільне задовольнити цивільний позов в частині підтверджених позовних вимог.

Обвинувачений та його захисник визнали цивільний позов частково, а саме на суму 21 685, 70 грн. в частині стягнення матеріальної шкоди та 10 000 грн. в частині стягнення моральної шкоди. В іншій частині заперечували проти задоволення цивільного позову у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На обґрунтування цивільного позову в частині майнової шкоди до позовної заяви потерпілим долучено копії медичних документів та фіскальні чеки, які підтверджують понесення витрат на придбання ліків, набору імплантів для остеосинтезу (пластина, гвинти) на загальну суму 21 685, 70 грн., які було досліджено судом, та вказана сума понесених потерпілим витрат обвинуваченим ОСОБА_4 не оспорюється.

При вирішенні позовної вимоги потерпілого про відшкодування понесених ним витрат на пальне суд виходить з наступного.

Потерпілий просить стягнути з обвинуваченого на свою користь витрати понесені ним у зв`язку з придбанням пального на суму 1994,76 грн., та на підтвердження понесених витрат надав суду фіскальний чек №38343 від 01.04.2025 року на суму 700 грн., фіскальний чек №54399 від 03.04.2025 року на суму 1099,00 грн., фіскальний чек № 296396 від 15.04.2025 року на суму 969,80 грн., фіскальний чек № 293596 від 31.03.2025 року на суму 999,70 грн.

З пояснень потерпілого судом встановлено, що з місця події його доставлено до Ставищенської лікарні, звідки після обстеження його забрав додому на автомобілі чоловік сестри, з 01.04.2025 по 07.04.2025 він проходив стаціонарне лікування в Білоцерківській міській лікарні №2, після завершення лікування в умовах стаціонару продовжував лікування амбулаторно та навідувався для огляду в Білоцерківську міську лікарню №2, зокрема 15.04.2025.

З даного приводу він звертався до чоловіка сестри ОСОБА_8 , який на належному йому на праві користування автомобілі ВАЗ 2109, привозив його до вказаних медичних закладів.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_7 з 01.04.2025 по 07.04.2025 проходив стаціонарне лікування в Білоцерківській міській лікарні №2. Дата госпіталізації співпадає у часі із датою, коли потерпілий придбавав пальне згідно з фіскальним чеком №38343 від 01.04.2025 року. А тому беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про часткову доведеність понесених потерпілим витрат на пальне в розмірі 700 грн. для організації своєї поїздки в м. Біла Церква для госпіталізації в Білоцерківську міську лікарню №2 у вищевказаний день, а саме 01.04.2025 року (витрати на пальне становили 700 грн.). Водночас, суд зазначає, що потерпілим не доведено обгрунтованість та доцільність понесених ним витрат на придбання пального в сумі 1294,76 грн., що було здійснено ним в інші дні 31.03.2025 року, 03.04.2025 року та 15.07.2023 року, оскільки потерпілий не пояснив суду, у зв`язку з чим у вказані дні зумовлені поїздки та куди саме.

Оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_7 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_4 , останній шкоду не відшкодував, враховуючи встановлені в судовому засіданні факти вчинення кримінальних правопорушень, а також беручи до уваги докази витрат потерпілого на лікування, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди підлягає до часткового задоволення. Відтак, з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 22385, 70 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого, які вказані в обвинувальному акті та не заперечувалися ним в судовому засіданні, потерпілому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя.

Судом враховано також практику Європейського суду з прав людини, який зазначав, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації Судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, характер і обсяг страждань, яких зазнав потерпілий у зв`язку з заподіянням тілесних ушкоджень вказаних в обвинувальному акті та встановлених в судовому засіданні, наявність підтвердженого причинного зв`язку між отриманими травмами, які зазначені в обвинувальному акті та підтверджені дослідженим в судовому засіданні доказами, і діями обвинуваченого, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що з обвинуваченого підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 25 000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Заначений розмір задоволених позовних вимог в частині моральної шкоди, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого - з іншого.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Щодо заявлених ОСОБА_7 процесуальних витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Статтею 125 КПК України передбачено, що суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із ст. ст. 26 та 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілому, цивільному позивачу ОСОБА_7 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 відбувалося на підставі договору. Упродовж судового розгляду цей адвокат не здійснював представництво його інтересів. Адвокат, як представник потерпілого та цивільного позивача підготував позовну заяву, яка подана до суду про відшкодування шкоди, в тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надані: договір про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; додаток до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 06.05.2025, акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, за яким адвокат надав послуги щодо підготовки позовної заяви, консультації, вивчення документів по справі, роз`яснення прав; розрахунок витрат згідно якого консультація, вивчення документів по справі, роз`яснення прав Клієнта по справі 1 години оцінена у 1000 грн., написання позовної заяви 4 години у 4000 грн.

Проте, на переконання суду, зазначений час неспівмірний з обсягом наданих послуг і їх кінцевої вартості.

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно є занадто завищеними. Відтак, 2 000,00 грн. буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат.

Підсумовуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково шляхом стягнення на його користь з ОСОБА_4 22385,70 гривень матеріальної шкоди, 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат понесених на правничу допомогу, а всього 49385,70 грн.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, заходи забезпечення не застосовувались.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирати.

Строк покарання обраховувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 22385,70 грн матеріальної шкоди, 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат понесених на правничу допомогу, а всього 49385,70 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Київського апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

За приписами ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_10