Дата документу 04.12.2025 Справа № 333/4524/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4524/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1008/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта вища, неодруженого, пенсіонера, є інвалідом 3 групи, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку зі закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за наступних обставин.

3 березня 2021 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись на восьмому поверсі другого під`їзду за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, утримуючи в кулаці правої руки невстановлений в ході досудового розслідування предмет, наніс потерпілому удар в область лівого плечового суглобу.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: чотири садна в ділянці лівого плечового суглобу по заднє-зовнішній поверхні та синець з двома саднами в ділянці лівого плечового суглобу по задній поверхні, що відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №567/к від 7 квітня 2021 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає висновки, викладені у вироку суду першої інстанції таким, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд безпідставно визнав доведеними обставини умисного спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Наголошує, що висновки суду ґрунтуються на внутрішньо суперечливих показаннях потерпілого про нібито неодноразові удари «металевим предметом» або «зв`язкою ключів» зверху вниз по лівому плечу.

Водночас у матеріалах провадження містяться висновки судово-медичних експертиз № 363п від 10.03.2021 та № 567/к від 09.04.2021, з яких убачається інша картина ушкоджень.

У ОСОБА_9 зафіксовано садна та синець із саднами по задньо-зовнішній та задній поверхні лівого плечового суглоба, що утворилися від дії тупих твердих предметів під кутом, відмінним від 90°, щонайменше від п`яти окремих травматичних впливів.

Така характеристика ушкоджень не узгоджується ані з описом потерпілим одного чи декількох прицільних ударів зверху вниз, ані з його твердженнями про кровотечу та «пробиту сорочку».

Крім того, при повторному огляді 02.04.2021 будь-яких ушкоджень або слідів їх загоєння, пов`язаних із подією 03.03.2021 у потерпілого не виявлено.

Захисник підкреслює, що показання потерпілого спростовуються логічними й послідовними показаннями свідка ОСОБА_10 .

Свідок підтвердив наявність попередніх неприязних стосунків, агресивну поведінку самого ОСОБА_9 (образи, зрив захисної маски зі ОСОБА_7 ), відсутність у руках обвинуваченого будь-якого предмета та факт лише одного короткого поштовху внутрішньою частиною кулака в ділянку плеча у відповідь на напад потерпілого, а не серії умисних ударів «невстановленим предметом».

Додатково захисник посилається на показання експерта ОСОБА_11 , який у судовому засіданні підтвердив підсумки висновку № 567/к.

Експерт пояснив, що сукупність виявлених ушкоджень за локалізацією та кількістю не є характерною для механізму, описаного свідком (один поштовх кулаком у передню поверхню плеча).

За наявних об`єктивних даних неможливо достеменно пов`язати всі ушкодження із діями ОСОБА_7 , а це свідчить про існування реальних, неусунутих сумнівів щодо причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою обвинуваченого та ушкодженнями потерпілого.

Окремо захисник наголошує, що суд першої інстанції, всупереч ст.ст. 23, 94 КПК України, послався як на доказ на висновок спеціаліста № 324/с від 04.03.2021 року.

Цей висновок у судовому засіданні не досліджувався, не оголошувався й не перевірявся у змагальному порядку.

Натомість послідовні пояснення самого обвинуваченого про те, що він лише відштовхнув потерпілого, захищаючись від його нападу, суд без належної мотивації відкинув.

За таких обставин, на думку захисника, сторона обвинувачення не надала належних, допустимих і достовірних доказів, які б виключали інші розумні версії події.

Сукупність доказів не підтверджує поза розумним сумнівом умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень саме діями ОСОБА_7 .

Таким чином, суд порушив принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України та ст. 17, 91, 94, 373 КПК України.

У зв`язку з цим захисник просить апеляційний суд вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та наголосив, що суд помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 . Зазначив, що судом не встановлено механізму заподіяння тілесних ушкоджень, а показання свідка та висновок експерта у кримінальному провадженні є суперечливими і такими, що не повинні враховуватися судом під час розгляду цього провадження. На думку сторони захисту, потерпілий обмовляє обвинуваченого, оскільки саме потерпілий спровокував конфлікт і першим застосував насильство щодо обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та пояснив, що брав участь у діяльності ОСББ і разом зі свідком обходив квартири з питання створення ОСББ. Під час цього потерпілий спровокував конфлікт, почав чіплятися, ображати та застосував фізичну силу, унаслідок чого він що відштовхнув потерпілого.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти доводів захисника та позиції обвинуваченого й зазначила, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги захисника, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у скоєнні інкримінованого злочину не визнав і виклав власну версію подій, зводячи її до побутового конфлікту без умисного завдання тілесних ушкоджень потерпілому. Він показав, що у 2021 році мешканці будинку АДРЕСА_2 обрали його головою ОСББ, а організаційним супроводом створення та функціонування ОСББ займався представник ТОВ «Авікон-груп» ОСОБА_10 . Для оформлення ОСББ необхідно було зібрати підписи мешканців, тому вони разом здійснювали обхід квартир будинку. 3 березня 2021 року приблизно о 19:00 він разом із ОСОБА_10 піднявся до другого під`їзду на 9-й поверх. Оскільки у квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_9 , з яким у нього були напружені стосунки, він, намагаючись уникнути спілкування, спустився на 8-й поверх, тоді як ОСОБА_10 залишився на 9-му. Надалі, коли він спілкувався з мешканкою квартири АДРЕСА_4 , до них на 8-й поверх спустився ОСОБА_9 , між ними відбулася розмова, яка раптово переросла в агресію з боку потерпілого. ОСОБА_9 безпричинно завдав йому один удар кулаком в обличчя, через що обвинувачений почав втрачати рівновагу і падати, але ОСОБА_10 підтримав його та допоміг утриматися на ногах. У відповідь він, діючи не з мотивів нападу чи помсти, а винятково для самозахисту штовхнув долонею правої руки ОСОБА_9 в ділянку лівого плеча, щоб припинити подальший напад і відсторонити його від себе. Після цього були викликані працівники поліції, які доставили обох до райвідділу для з`ясування обставин події.

Крім показань обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції безпосередньо дослідив показання потерпілого, свідка події, допитав експерта, а також оглянув письмові та процесуальні документи, які в сукупності відтворюють перебіг події та підтверджують встановлені судом обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Так потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що він проживає у кв. АДРЕСА_5 , у цьому ж будинку проживає ОСОБА_7 , з яким у нього склалися напружені стосунки у зв`язку з тим, що останній, на переконання потерпілого, незаконно встановив гараж на прибудинковій території. 3 березня 2021 року приблизно о 19 год. 00 хв. у його квартиру подзвонили і коли він відчинив двері, побачив раніше невідомого чоловіка, який згодом виявився ОСОБА_10 , який запропонував йому вступити в ОСББ будинку, при цьому ОСОБА_7 був представлений як майбутній голова ОСББ. Потерпілий відмовився підписувати документи та висловився проти обрання ОСОБА_7 головою ОСББ, після чого, зі слів потерпілого, ОСОБА_7 висловлювався на його адресу нецензурно. Далі потерпілий повернувся до квартири, взяв мобільний телефон та почав знімати розмову з ОСОБА_10 щодо створення ОСББ, тоді як ОСОБА_7 , за його поясненнями, перебував позаду. Це відбувалося на сходинковому майданчику 8 поверху будинку. Коли він припинив знімати, до нього спереду підійшов ОСОБА_7 та, за твердженням потерпілого, безпричинно наніс декілька ударів правою рукою в область лівого плечового суглобу (внаслідок чого пішла кров) та по спині, при цьому тримаючи в руці зв`язку ключів; потерпілий закривав руками голову та намагався ухилитися і відійти. Після цього він викликав працівників поліції та медичну допомогу, яка була йому надана (від госпіталізації він відмовився), а наступного дня пройшов освідування у медичному закладі.

Показання потерпілого були співвіднесені судом із показаннями свідка ОСОБА_10 , якого також допитано в суді першої інстанції.

Свідок показав, що у 2021 році працював у ТОВ «Авікон-груп» і здійснював супровід створення та функціонування ОСББ, зокрема у березні 2021 року займався організаційними питаннями щодо ОСББ будинку АДРЕСА_2 , де головою мав бути мешканець цього будинку ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вони разом обходили мешканців та збирали підписи. 3 березня 2021 року у вечірній час він зі ОСОБА_7 піднялися на дев`ятий поверх другого під`їзду, подзвонили у квартиру, яка, як згодом стало відомо, належала потерпілому ОСОБА_9 і останній повідомив, що йому «не цікаво» створення ОСББ. Після того як вони спустилися на 8 поверх, до них спустився ОСОБА_9 та почав цікавитися створенням ОСББ (заповненням документів, процедурою голосування тощо). Далі між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла словесна перепалка із нецензурною лайкою, яка переросла у штовханину. Під час неї у ОСОБА_7 з обличчя злетіла маска, після чого він вдарив кулаком правої руки зверху вниз у верхню частину лівого плеча потерпілого ОСОБА_9 . Свідок при цьому зазначив, що не бачив, чи тримав ОСОБА_7 ключі у руці під час удару, після чого намагався їх заспокоїти, а вже після нанесеного удару побачив пляму крові на лівому плечі сорочки, в яку був одягнений потерпілий. Надалі були викликані працівники поліції, які доставили учасників конфлікту до райвідділу поліції для з`ясування обставин.

Окрім показань потерпілого та свідка події, у судовому засіданні допитано експерта ОСОБА_11 , який пояснив, що працює експертом і завідувачем відділу КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР та 7 квітня 2021 року у складі експертів провів комісійну (додаткову) експертизу за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Експерт роз`яснив, що тілесні ушкодження у потерпілого у вигляді саден у ділянці лівого плечового суглобу по задньо-зовнішній поверхні та синця з саднами по задній поверхні лівого плечового суглоба утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих твердих предметів під кутом, відмінним від 90 градусів, а також зазначив, що вони не могли виникнути від дії одного удару кулаком руки як «єдиного» травмуючого предмета, оскільки у потерпілого зафіксовано декілька травмуючих впливів, кожний з яких має власні фізичні характеристики. Разом із тим експерт пояснив, що ушкодження могли утворитися або від декількох травмуючих впливів або від предмета зі складнішою «архітектурою», зокрема у випадку тримання предмета в руці і він не виключає можливості утворення ушкоджень від удару кулаком руки, у якому особа тримала травмуючий предмет.

Для перевірки і співставлення наведених показань судом першої інстанції також досліджено письмові докази та матеріали, отримані у ході досудового розслідування, зокрема висновок № 324/с від 04.03.2021, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлено садна в ділянці лівого плечового суглобу по задньо-зовнішній поверхні та синець із саднами в ділянці лівого плечового суглобу по задній поверхні, при цьому встановлено, що ці ушкодження утворилися за механізмом тупої травми від дії тупих твердих предметів під кутом, відмінним від 90 градусів, давність їх утворення в межах однієї доби на момент огляду (04.03.2021), і вони могли виникнути у строк, вказаний у фабулі та зі слів освідуваного.

У цьому ж висновку зазначено, що виникнення ушкоджень можливе за різного взаєморозташування учасників за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів, а з огляду на локалізацію, кількість та взаєморозташування ушкоджень потерпілому було нанесено не менше 5-ти травмуючих впливів та вони розташовані у ділянках, доступних для спричинення власною рукою.

Окрім цього, судом досліджено висновок комісійної судово-медичної експертизи № 567/к від 22 квітня 2021 року, в якому, з посиланням на «Висновок експерта» № 363 від 10.03.2021, також викладено встановлені тілесні ушкодження та їх механізм утворення як наслідок тупої травми від дії тупих твердих предметів під кутом, відмінним від 90 градусів.

Висновок експерта № 363п від 10 березня 2021 року, в якому зазначено, що під час огляду (22.04.2022) у ОСОБА_9 будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень, а також слідів загоєння по давності творення, віднесених до подій, викладених при обставинах (03.03.2021), не виявлено.

Додатково судом досліджено дані, отримані під час проведення слідчого експерименту від 07.04.2021 р. за участю свідка ОСОБА_10 (у судовому засіданні оглянуто відеозапис - додаток до протоколу слідчого експерименту), під час якого свідок вказував, що в ході словесного конфлікту ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_9 , а той у відповідь штовхнув ОСОБА_7 , при цьому в останнього злетіла з обличчя маска, після чого ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 у плече. Свідок знаходився поряд і намагався їх зупинити, а коли учасники конфлікту віддалилися один від одного і потерпілий потягнув на собі сорочку, він побачив у нього на лівому плечі кров.

З метою оцінки наведених доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, а також для встановлення інших обставин, що мають значення у цьому кримінальному провадженні, судом першої інстанції оглянуто процесуальні рішення, документи й інші матеріали, серед яких: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000197 від 4 березня 2021 року, рапорт оперативного чергового Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 3 березня 2021 року, протокол прийняття заяви про вчинений злочин від 3 березня 2021 року, а також інші матеріали, долучені до провадження та перевірені у судовому засіданні в порядку, передбаченому КПК України.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції діяв із дотриманням засад кримінального провадження, забезпечив рівність процесуальних можливостей сторін і створив належні умови для реалізації ними прав на подання доказів, участь у їх безпосередньому дослідженні та висловлення позиції щодо їх переконливості.

У межах пред`явленого обвинувачення місцевий суд безпосередньо перевірив усі істотні для правильного вирішення справи обставини, надав оцінку кожному доказу та їх сукупності за правилами кримінального процесуального закону і вмотивовано відхилив версію обвинуваченого та сторони захисту як таку, що не знайшла підтвердження під час судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з цими висновками, оскільки винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доказами, які були досліджені у судовому засіданні, взаємоузгоджуються між собою та в сукупності дозволяють зробити однозначний висновок про наявність у його діях складу правопорушення.

Під час апеляційного перегляду не встановлено жодних обставин, які б свідчили про недопустимість цих доказів, їх отримання всупереч вимогам КПК України або про те, що вони не підтверджують обставин, покладених в основу обвинувального вироку.

З огляду на це доводи апеляційної скарги про відсутність з боку ОСОБА_7 будь-яких дій, що могли спричинити потерпілому тілесні ушкодження є необґрунтованими та не спростовують обставин, встановлених місцевим судом.

Сукупність досліджених доказів підтверджує факт застосування обвинуваченим фізичного впливу щодо потерпілого та настання наслідків у вигляді легких тілесних ушкоджень, а мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов відповідних висновків і відхилив доводи захисту, викладені послідовно, логічно та належним чином обґрунтовані.

У вироку чітко сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням часу, місця, мотиву конфлікту та способу спричинення ушкоджень потерпілому, а також наведено мотиви оцінки доказів і причини відхилення версії сторони захисту.

Колегія суддів вважає, що твердження захисту про безпідставне визнання доведеними обставин умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень спростовується сукупністю доказів, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив у судовому засіданні, оцінив за правилами ст. 94 КПК України та визнав належними, допустимими й достовірними.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 послідовно описав конфлікт і вказав, що ОСОБА_7 наніс йому декілька ударів у ділянку лівого плечового суглоба та по спині, тримаючи в руці зв`язку ключів, після чого він звернувся по допомогу й наступного дня пройшов освідування.

Ці показання кореспондуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив наявність словесного конфлікту і штовханини та факт удару ОСОБА_7 кулаком правої руки зверху вниз у верхню частину лівого плеча потерпілого. При цьому колегія суддів наголошує, що свідок прямо зазначив, що не бачив, чи були ключі в руці під час удару, тобто не спростував версію потерпілого щодо предмета в руці, а лише вказав те, що знав з урахування власного сприйняття ситуації.

Додатково свідок повідомив про виявлену ним одразу після інциденту пляму крові на лівому плечі сорочки потерпілого, що узгоджується з описом події та фіксацією ушкоджень у медичних документах.

Доводи захисника про внутрішню суперечливість показань потерпілого (металевий предмет чи зв`язка ключів, напрям ударів) колегія суддів оцінює як спробу відокремити певні деталі з контексту.

Сам по собі опис металевого предмета у побутовому розумінні охоплює й зв`язку ключів, а суттєвим для доказування є не побутова назва предмета, а встановлення механізму травмування та причинного зв`язку між діями обвинуваченого і наслідками.

Саме це й було предметом дослідження експертів і їхні висновки не підтвердили тезу захисту про іншу картину ушкоджень, яка нібито виключає версію обвинувачення.

Так, у вироку наведено дані висновку спеціаліста № 324/с від 04.03.2021, яким зафіксовано садна та синець із саднами в ділянці лівого плечового суглоба, встановлено давність утворення в межах однієї доби на момент огляду та вказано, що, з огляду на кількість і взаєморозташування ушкоджень, потерпілому було завдано не менше п`яти травмуючих впливів.

Ці дані прямо узгоджуються з показаннями потерпілого про неодноразовість ударів, а не з тезою захисту про один поштовх. Крім того, висновок експерта № 363/п, який (як зазначено у вироку) базувався на попередньому висновку спеціаліста та огляді потерпілого, підтвердив як сам факт заподіяння легких тілесних ушкоджень, так і їхню давність у межах однієї доби станом на 04.03.2021, що відповідає часовим межам події.

Посилання захисника на те, що при повторному огляді 02.04.2021 ушкоджень не виявлено, у наведених матеріалах не знаходить підтвердження. Натомість у вироку прямо зазначено, що під час огляду, здійсненого значно пізніше (22.04.2021), видимих зовні ушкоджень або слідів їх загоєння не встановлено.

Така констатація, з огляду на плин часу від події, логічно не нівелює зафіксовані напередодні та наступного дня ушкодження, а лише відображає їх природну динаміку; і саме тому вирок обґрунтовує висновок не поодиноким пізнім оглядом, а сукупністю первинних медичних даних і висновків, отриманих у належні строки.

Не приймає колегія суддів і доводи захисту про те, що висновок комісійної судово-медичної експертизи № 567/к не узгоджується з описом потерпілого.

Навпаки, у вироку наведено, що експерт ОСОБА_11 пояснив, що ушкодження не могли утворитися від одного удару кулаком як єдиного травмуючого предмета. Вони відповідають декільком травмуючим впливам або впливу предмета зі складнішою архітектурою, зокрема за умови, коли у руці тримався інший травмуючий предмет, і експерт прямо не виключив такого механізму.

Більше того, суд першої інстанції мотивовано зіставив ці експертні пояснення з показаннями потерпілого про удари за наявності в руці ключів і дійшов висновку про їх узгодженість, що відображено у мотивувальній частині вироку.

Отже, теза захисту про реальні неусунуті сумніви щодо причинно-наслідкового зв`язку ґрунтується не на висновках експерта, а на їх вільному тлумаченні стороною захисту всупереч змісту вироку та сукупності доказів.

Окремо колегія суддів відхиляє довід про те, що показання свідка ОСОБА_10 спростовують версію потерпілого і підтверджують лише один короткий поштовх.

У вироку прямо наведено, що свідок описав конфлікт як такий, що переріс у штовханину, й повідомив про нанесення удару кулаком зверху вниз у ділянку плеча потерпілого, а також про наявність крові на сорочці.

Таким чином, свідок підтвердив ключову для справи обставину - застосування фізичного впливу у вигляді удару, а не тільки відштовхування.

Різниця в деталях щодо того, чи бачив свідок ключі в руці, не є доказом невинуватості, оскільки свідок сам вказав, що цього не спостерігав, а експерт не виключив саме такий механізм травмування.

Необґрунтованим, на переконання колегії суддів, є і твердження захисника про недопустимість посилання суду на висновок спеціаліста № 324/с від 04.03.2021.

По-перше, вирок свідчить, що суд першої інстанції комплексно дослідив не лише цей документ, а й інші процесуальні матеріали та докази, включно з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , який відтворив динаміку конфлікту (штовхання, удар у плече та подальше виявлення крові).

По-друге, навіть за умови критичного підходу до окремого документа, винуватість у межах інкримінованого діяння обґрунтовується сукупністю взаємоузгоджених джерел: показаннями потерпілого, свідка, поясненнями експерта в суді, висновком комісійної експертизи № 567/к, а також слідчим експериментом і медичною фіксацією звернення по допомогу.

Колегія суддів також бере до уваги, що суд першої інстанції прямо застосував стандарт доведеності «поза розумним сумнівом» і навів посилання на підхід ЄСПЛ щодо якості доказів та узгодженості сукупності ознак при цьому суд дійшов висновку, що досліджені докази відповідають цьому критерію й підтверджують встановлені обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Вирок містить і мотиви, з яких суд відхилив доводи сторони захисту як такі, що не знайшли підтвердження, та пояснив, чому наявні докази взаємно підсилюють один одного щодо факту спричинення легких тілесних ушкоджень і механізму їх утворення.

Висновок про доведеність винуватості поза розумним сумнівом та правильність кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України викладено у вироку однозначно і логічно, із наведенням мотивів.

За таких обставин посилання захисту на порушення презумпції невинуватості є необґрунтованим.

Презумпція невинуватості не означає імунітету від обвинувального вироку, якщо суд, дотримуючись принципів безпосередності та змагальності, на підставі належних і допустимих доказів доходить переконання про доведеність винуватості поза розумним сумнівом.

Саме такий підхід відображено у вироку, який містить як виклад доказів, так і мотиви їх оцінки, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і повторення версії сторони захисту, вже перевіреної та мотивовано відхиленої судом першої інстанції.

Отже, судова колегія вважає, що підстав для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості колегія суддів не вбачає, оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини підтверджені сукупністю досліджених доказів, а висновки суду є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2025 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4