ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/172/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1219/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.194 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 194 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001127 від 08.10.2024, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Син Поляна Міжгірського району Закарпатської області, одруженого, старшого стрільця 2 відділення охорони 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше судимим не був, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 194 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності до вимог статті 76 КК України на період іспитового строку, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що згідно з витягом із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 02 березня 2023 року № 55-рс військовослужбовця - солдата ОСОБА_7 , призначено на посаду: старшого стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 та присвоєно звання «старший солдат».

ОСОБА_7 перебуваючи у військовому званні «старший солдат», будучи військовослужбовцем відповідно до вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, в порушення вищезазначених вимог законодавства, 08.10.2024 близько 14.00 години, ОСОБА_7 маючи умисел, спрямований на умисне пошкодження майна - шляхом підпалу, прийшов на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0133, яка розташована між с. Лукашівка та с. Ладне Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області, яка на праві власності належить ОСОБА_10 , однак згідно додаткової угоди договору оренди землі № 01/08/2017-02 б/н від 01.08.2017, даною земельною ділянкою користується ПСП «Маяк», з метою пошкодження трактору «К 700» д.н.з. НОМЕР_1 , який агрегатований плугом (ПЛ8-40).

Перебуваючи на вищевказаній земельній ділянці, ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь підготовлених 4 скляних банок ємністю 1 л, з горючою речовиною, фрагментами паперу та коробкою сірників, реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вилив горючу суміш із однієї з принесених скляних банок на поверхню паливного баку трактора «К 700» д.н.з. НОМЕР_1 , попередньо вставивши фрагмент паперу між кабіною та паливним баком трактора та підпалив його, після спроби водія трактору ОСОБА_11 загасити полум`я самотужки, ОСОБА_7 стягнув його з трактору та коли водій впав на землю, ОСОБА_7 кинув інші скляні банки із горючою речовиною на трактор та вони одразу спалахнули, в результаті чого полум`ям було пошкоджено трактор «К 700» д.н.з. НОМЕР_1 , спричинивши матеріальну шкоду ПСП «Маяк» на суму 268186,61 грн.

Не погодившись з оскаржуваним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Близнюківського районного суду Харківської області скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню - статті 75 КК України. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за частиною 2 статті 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при призначенні певного виду та розміру покарання особі, суд повинен встановити достатні підстави для звільнення її від відбування покарання з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставин, що мають значення для справи, та врахувати, що стаття 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, передбачені законом.

Також прокурор звертає увагу на доводи суду першої інстанції з приводу наявності підстав для застосування положень статті 75 КК України, у виді: позиції обвинуваченого щодо відшкодування вартості трактору потерпілим та наявність обставин що пом`якшує покарання, та вважає, що відшкодування збитків, повинні бути встановлені саме на стадії судового розгляду кримінального провадження до ухвалення вироку та призначення покарання, або ж на стадії оскарження такого вироку в апеляційному порядку, тобто до брання вироком законної сили. Однак, у даному випадку, відшкодування завданої шкоди (навіть частково) взагалі не відбулось та відсутні об`єктивні дані, що відбудеться у подальшому, незважаючи на наявність у обвинуваченого постійного доходу як у вськовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, зокрема оскаржував дії органу досудового розслідування, намагався незаконно витребувати арештовані слідчим суддею головні речові докази (мобільний телефон), зібрані під час досудового розслідування, намагався переховуватися від органу досудового розслідування у іншій прикордонній області, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з мотивами суду стосовно визначення щирого каяття.

Крім того, під час вчинення злочину обвинувачений зухвало вихвалявся вчиненим злочином та його наслідками у вигляді пошкодження майна шляхом підпалу, у мессенжерах (зокрема WhatsApp) перед іншими особами, у тому числі військовослужбовцями, відчуваючи повну безкарність та протиставляючи себе суспільству, що вказує на найвищу суспільну небезпечність обвинуваченого.

Також зазначає, що обвинувачений до вчинення злочину був попереджений командуванням про необхідність вирішення конфлікту виключно законним цивільно - правовим способом, однак свідомо вибрав лише злочинний шлях вирішення конфлікту, який на даний час не вичерпано.

Крім того, 10.12.2024 ОСОБА_7 вже після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 194 КК України, будучи військовослужбовцем самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби, під час військового стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 408 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 12.03.2025 за №0000412.

Вважає, що висновки суду про звільнення обвинуваченого на підставі статті 75 КК України від відбування основного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільнення не сприяє меті покарання, виправленню засудженого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Виправлення ОСОБА_7 без реальної ізоляції від суспільства не сприятиме досягненню мети покарання та не попереджатиме в подальшому вчинення обвинуваченим нових злочинів.

На думку прокурора, тільки призначення реального покарання, без застосування статті 75 КК України у межах санкції частини 2 статті 194 КК України, а саме позбавлення волі строком на 6 років, буде необхідним та достатнім як для виправлення обвинуваченого, так і для запобігання вчинення злочинів іншими особами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та зміст оскаржуваного вироку, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги прокуратура щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статтей 50,65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимим не був, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, є військовослужбовцем, приймав участь у захисті України в зоні проведення АТО, а також після повномаштабного вторгнення російської федерації, за власною ініціативою мобілізувався та виконує обов`язки старшого стрільця 2 відділення охорони 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (старший солдат).

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції враховано досудову доповідь Близнюківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 10.03.2025, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вищевстановленні обставини судом чітко, логічно та мотивовано викладені у мотивувальній частині вироку при призначенні покарання обвинуваченому.

Призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надав до суду клопотання про долучення до матеріалів судового провадження копій медичної документації про стан здоров`я обвинуваченого, та копію квитанції про сплату обвинуваченим 326 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої злочином шкоди, яке було задоволено колегією суддів.

Враховуючи, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , повне визнання ним вини, не заперечення фактичних обставин справи, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, та те, що обвинуваченим відшкодована спричинена шкода в повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є ефективним, яке буде сприяти його виправленню та застережить обвинуваченого від порушення покладених на нього судом першої інстанції обов`язків та вчинення нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній не визнавав свою вину під час досудового розслідування та намагався переховуватись від органів досудового розслідування, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними та такими що суперечать положенням статті 50 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо можливого виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, суд апеляційної інстанції вважає суто суб`єктивними, які носять формальний характер та не підтверджуються жодними об`єктивними доказами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом, розміром, є справедливим та співмірним.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для зміни чи скасування вироку Близнюківського районного суду Харківської області від 11.03.2025 стосовно ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: