Дата документу 25.12.2025
Справа № 334/9558/25
Провадження № 1-кп/334/826/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

в провадженні суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 чт. 263 КК України.

Ухвалою суду від 13.11.2025 року призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2025 року закрито підготовче засідання, призначений розгляд справи по суті.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування свого клопотання вказав на те, що раніше встановлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та не відпали, а саме, ОСОБА_6 може:

1) переховуватися від суду;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації ОСОБА_6 , тобто, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та його моральні принципи. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами та, за які, у разі визнання його винним, можливе призначення покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, що особливо підвищує ризик переховування обвинуваченого від суду. Також, після вчинення злочинів ОСОБА_6 переховувався та був затриманий лише наступного дня завдяки діям працівників правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_6 має другу групу інвалідності, що дозволить йому безперешкодно залишити межі України в умовах воєнного стану. Також, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання, що також підвищує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання за вчинене.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 і загиблий були особисто знайомі, у зв`язку з цим останній знайомий з іншими свідками та родичами померлого, а, отже, матиме змогу на них впливати шляхом залякувати, проханнями змінити показання, тощо. Крім того, ОСОБА_6 до затримання проживав у будинку, у якому проживає більшість очевидців вбивства обвинуваченим ОСОБА_9 . Анкетні дані цих свідків можуть бути відомі ОСОБА_6 і через це існує ризик незаконного впливу на них з метою зміни або відмови від показань..

Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вказавши на те, що сама по собі тяжкість покарання не може бути обґрунтуванням для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, а інші ризики, вказані прокурором, є лише припущеннями самого прокурора, які не підтверджені жодним доказом. ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які хоч і не проживають разом із батьком через безпекову ситуацію у місті, проте обвинувачений підтримує з ними зв`язок та утримує їх.

Також захисник вказав на те, що у ОСОБА_6 хворіє мати, в підтвердження чого надав виписку із її медичної карти. Відтак, мати потребує допомоги та підтримки обвинуваченого, а тому найдоцільнішим буде застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, захисник вказав на те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, адже зобов`язаний утримувати мати і тому незацікавлений переховуватись.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора та підтримав позицію захисника щодо застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Представник потерпілого та потерпілий підтримали позицію сторони обвинувачення, вказавши на те, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_6 є особливо тяжким і ризики наведені прокурором є достатньо суттєвими для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Суд, розглянувши клопотання прокурора та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається судом невідкладно.

За змістом висновків ЄСПЛ, оскільки вирішується питання про свободу особистості, держава повинна забезпечити якомога оперативніший розгляд справи («Хлаіфія та інші проти Італії, § 131).

Частиною другою статті 336 КПК України визначено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

У кримінальному провадженні сторони, учасники та інші особи зобов`язані додержуватися порядку і беззаперечно підкорятися відповідним розпорядженням головуючого (ст. 329 КПК України).

При вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме особливо важливих цінностей суспільства (посягання на життя людини тощо).

На даний час у судовому засіданні не допитані свідки, потерпілі, а тому існує ризик того, що знаходячись на свободі, обвинувачений зможе впливати на них, тим більше, що він обвинувачується у вчиненні насильницького злочину.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» (пункт 59)).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Ураховуючи той факт, що обвинувачений знайомий із потерпілим та свідками у цьому кримінальному проваджені та знає адресу їхнього проживання, та звинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосування насильства суд вважає, що доводи прокурора про наявність та обґрунтованість ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджуються.

Керуючись ст. 183, 314, 315, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Термін дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу закінчується 22 лютого 2026 року о 16:00 год.

Резолютивна частина ухвали виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 25.12.2025 року.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.12.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1