КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/5137/20 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5573/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

03 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року,-

за участю:

прокурора ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до 09 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави, з утримуванням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_7 , його тяжкість, а тому вважав, що менш суворий запобіжний захід не буде достатнім у даному кримінальному провадженні для досягнення його цілей, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вплив на потерпілих, як і можливість продовжити кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_9 , наразі існують та не зменшилися.

При цьому, суд узяв до уваги, що обвинувачений раніше не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, є громадянином України, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох дітей, проте, такі обставини у сукупності, на переконання суду, наразі, не здатні запобігти наведеним у клопотанні прокурора ризикам. З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначав розмір застави.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та з можливістю визначення застави.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що за чотири роки і понад дев`ять місяців судового розгляду позиція прокурора при розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою завжди ґрунтувалася тільки на припущеннях, прокурор посилався виключно на тяжкість злочину і події, до якої призвели начебто злочинні дії ОСОБА_7 , вказуючи на них, як на підставу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, як зазначає апелянт, в оскаржуваній ухвалі не лише не зазначені докази прокурора, але й інші обґрунтування, що вказують на мету запобіжного заходу у виді продовження тримання під вартою, без надання альтернативи, оскільки пояснення прокурора щодо ризиків є лише припущеннями, які не підтверджуються доказами, в т.ч. переховування від слідства чи вплив на потерпілих, свідків або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому, апелянт вважає, що прокурор не довів те, що зі сплином часу застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , у тому числі, у виді домашнього арешту чи внесення застави, недостатні та є ризиковими.

Апелянт вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вина його не доведена, а пред`явлене обвинувачення не підтверджене доказами, має на утриманні трьох малолітніх дітей, які постійно хворіють, дружину та матір, яка потребує догляду через хвороби, клопотання прокурора подане з істотним порушенням норм КПК, у зв`язку з чим вважає, що подальше утримання ОСОБА_7 під вартою у військовий час є неприпустимим, а рішення суду необґрунтованим, з урахуванням того, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадженнявнесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002962 від 21 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілого, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочинупроти життя та здоров`я особи, у складі організованої групи, що свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, а також, враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, є громадянином України, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох дітей,колегія суддів вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальностіобвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та продовжити кримінальне правопорушення щодо потерпілого, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань захисника на наявність у обвинуваченого на утриманні трьох малолітніх дітей, дружини та матері, яка потребує догляду через хвороби, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, то колегія суддів зауважує, що дані обставини, зважаючи на обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, які інкриміновано обвинуваченому, не є достатніми стримуючими факторами та не можуть свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України

Та обставина, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, неспроможна слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 під загрозою можливого застосування покарання, не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника на недоведеність вини його підзахисного та відсутності доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою мінімізації негативних наслідків для себе може впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про відсутність ризику спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то колегією суддів вони не перевіряється, оскільки такий ризик, згідно із оскаржуваною ухвалою, не було встановлено судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що наведені в клопотанні прокурора ризики є лише припущеннями, які не підтвердженні доказами, колегія суддів вважає неспроможними, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Щодо твердження захисника про те, що лише тяжкість покарання, на яку посилається прокурор в клопотанні, не може бути достатньою підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та продовжити кримінальне правопорушення щодо потерпілого, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи захисника про тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не можуть бути єдиною підставою для скасування йому запобіжного заходу, оскільки в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Більш того, як повідомив під час апеляційного розгляду захисник і не заперечувалось іншими учасниками, в суді вже неодноразово змінювався склад суду у зв`язку з відставкою суддів, і саме за клопотанням сторони захисту судовий розгляд розпочинався спочатку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо посилань захисника на можливість визначення розміру застави, то колегія суддів зауважує, що продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, правильно прийняв рішення, не визначати обвинуваченому розмір застави, враховуючи положення ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2025 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до 09 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4