Справа № 333/8638/24
Провадження № 1-кп/333/429/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0000027, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 10.02.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі ГУ ДСНС у Запорізькій області) № 198 від 07.06.2021 року ОСОБА_8 призначено на посаду заступника начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області.

Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначено, що правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1052 «Про затвердження Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій» (далі за текстом Положення) ДСНС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями ДСНС є реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій (далі за текстом НС), запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків НС, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Згідно з п. 4 Положення ДСНС відповідно до покладених на неї завдань: організовує і здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання; складає акти перевірок, ви приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткові зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту; застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки; бере участь у розслідуванні пожеж, причин виникнення надзвичайних ситуацій та невиконання запобіжних заходів, а також проведенні оцінки дій органів управління і сил щодо організації та проведення ними рятувальних і інші невідкладних робіт.

Згідно з п. 7 Положення ДСНС здійснює свої повноваження безпосередні та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Мелітопольське районне управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, затвердженого наказом ГУ ДСНС України у Запорізькій області від 09.06.2021 року № НС-226/5, Мелітопольське районне управління Головного управління ДСНС України Запорізькій області є самостійним структурним підрозділом Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захист населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Відповідно до пп. 3.32 вказаного Положення Мелітопольське районне управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області відповідно до покладених на нього завдань, складає акти перевірок, видає приписи, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки, цивільного захисту; відповідно до пп. 3.37 вносить до Головного управління стосовно звернень до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування з метою усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до пп. 4.8 Положення Мелітопольське районне управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області має право складати протоколи та розглядати справи про адміністративні правопорушення у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 223 Кодексу України про адміністративне правопорушення центральний орган виконавчої влади, що реалізує держави; політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про пожежну і техногенну безпеку, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, здійсненням суб`єктом господарювання господарської діяльності без декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкт; господарювання вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки невиконанням приписів та постанов посадових осіб органів державного пожежного нагляду (статті 77, 77-1, 120, 175, 175-2, 188-8).

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» окремі посадові особи ДСНС є працівниками правоохоронного органу, які здійснюють правозастосовні функції.

Відповідно до наказу ГУ ДСНС у Запорізькій області від 04.11.2022 року № 554 ОСОБА_8 було звільнено із служби цивільного захисту.

Таким чином, до 04.11.2022 року, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС в Запорізькій області є службовою особою працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до складеної присяги, ОСОБА_8 присягнув завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим; виконувати свій службовий обов`язків, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту; захищати життя та здоров`я громадян, національне багатство України, її довкілля від надзвичайних ситуацій.

Водночас, ОСОБА_8 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог статей 1, 2, 17 Конституції України, зрадив Українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1, 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканно

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справа всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройні формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративного територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами статей 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується з народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян Україні які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдум зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписі у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі РВ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV) від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, орган місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується і теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом Президента України ОСОБА_10 № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони У країн відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено, та який діє і по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил РФ було тимчасово взято під контроль населені пункти Мелітопольського району, у тому числі інші населені пункти на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Мелітопольського району, інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, силових та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації РФ та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, у м. Мелітополі системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, приблизно у середині серпня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе) і до теперішнього часу, в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ.

Так, ОСОБА_8 з власної ініціативи, добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації РФ, а саме у незаконно створеному окупантами органі «Главное управление по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области» (мова оригіналу), завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 почав виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації РФ, надаючи їм допомогу у становленні та зміцненні окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами та представниками РФ, відкрито підтримував курс приєднання служби до складу «МЧС России» (мова оригіналу), усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , в порядку спеціального судового провадження, на підставі ухвали суду від 11.03.2025 року.

Разом з цим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтями 297-5, 323 КПК України. Так, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово викликався до суду шляхом публікації судових повісток про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газетах «Урядовий кур`єр» та «Голос України», також повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження розміщувались на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя та вручались особисто його захиснику адвокату ОСОБА_7 .

У призначені судові засідання обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, не повідомив суд про поважність причин свого неприбуття, і від нього не надійшло заяв або клопотань про неможливість прийняття участі в судовому засіданні або відкладення судового розгляду.

У зв`язку з цим ОСОБА_8 не був допитаний судом в якості обвинуваченого.

З урахуванням здійснення у кримінальному провадженню спеціального досудового розслідування, згідно з ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2024 року і спеціального судового провадження (ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2025 року), судом вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_8 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомлений мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути засудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року; «F.C.B. проти Італії» від 28.08.1991 року; «Т. проти Італії» від 12.10.1992 року; «Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993 року; «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001 року; «Меденіца проти Швейцарії» від 14.06.2001 року; «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року; «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24.05.2007 року висвітлено пункт про здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого в аспекті вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює право кожного на справедливий суд, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате щодо нього судове провадження; якщо він згодом може домогтися ухвалення нового судового рішення за його участі, в якому містилася б оцінка обґрунтованості висунутих проти нього обвинувачень, а також під час дотримання інших гарантій його конвенціальних прав. Це свідчить про те, що здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого не суперечить вимогам цього нормативно-правового акту міжнародного значення.

Натомість, ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Таким чином, ОСОБА_8 в силу п. 3 ч. 3 ст. 323 КПК України, обізнаний, тобто повинен був знати, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, втім до слідчого та до суду жодного разу не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив, можливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не скористався.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_8 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Крім того, інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому процесі належно і якісно були представлені захисником ОСОБА_7 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Отже, судом виконаний обов`язок щодо вжиття усіх заходів, необхідних для забезпечення обвинуваченому у державній зраді ОСОБА_8 , а саме права на кваліфікований захист, у тому числі і призначення захисника, який би надавав практичну юридичну допомогу ефективно, оскільки такий захист не може бути ілюзорним заради «видимості судового процесу», що є одним із основоположних елементів справедливого розгляду, на що неодноразово наголошував і наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 у ході судового розгляду вказав, що стороною обвинувачення із достовірністю не встановлено наявність чи відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, зокрема, чи вчинені інкриміновані йому дії ним умисно чи під впливом, наприклад, фізичного або психічного примусу, застосованого відносно нього або членів її сім`ї, а докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях. Також не погодився з кваліфікацією кримінального правопорушення, оскільки не встановлено дату, коли саме ОСОБА_8 зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, можливо він був звільнений на цей момент з Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС в Запорізькій області, в такому випадку його дії необхідно кваліфікувати за ч. 7 ст. 111-1 КК України, а не за ч.2 ст. 111 КК України.

Незважаючи на позицію захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, його доводи повністю спростовуються наступними доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, капітан служби цивільного захисту заступник начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітополського районного управління ГУ ДСНС України у Запорізькій області, документований паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 від 22.01.2008 року, є громадянином України, що підтверджується інформацією про особу Державної міграційної служби України (т. 1, а.с. 198).

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Також судом приймається до уваги, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і Мелітопольського району Запорізької області.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 12.08.2022 року», м. Мелітополь та Мелітопольський район внесені до вказаного переліку, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року.

Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року.

Відповідно до нині діючого наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року м. Мелітополь також віднесено до тимчасово окупованих територій України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, повністю підтверджується наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_12 допитана у судовому засіданні 20.05.2025 року зазначила, що вона змінила прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », так як уклала шлюб. На момент вторгнення РФ працювала в м. Мелітополь у ДСНС, її начальником був ОСОБА_8 . У них були нормальні робочі стосунки, не було ніколи конфліктів чи тиску з боку керівництва. Виїхала з окупованої території у вересні 2022 року. Після вторгнення РФ на роботі відбулись збори, а саме 31.08.2022 року, на яких були присутні близько 50-ти співробітників ДСНС і приймалось рішення хто залишається на посадах і згоден підпорядковуватись МЧС Росії. Сторонніх осіб на зборах не було, головою зборів був ОСОБА_15 , який на той час був начальником. Вона вела повний аудіо запис цих зборів з власної ініціативи. ОСОБА_8 також був присутнім на зборах. По закінченню зборів ОСОБА_15 оголосив список осіб, які залишаються співпрацювати з РФ, до цього переліку входив і ОСОБА_8 . Після зборів особисто не спілкувалась з ОСОБА_8 , наказ про його призначення не бачила, проте вважає, що він і наразі перебуває у м. Мелітополь.

За клопотанням прокурора судом здійснено прослуховування аудіо запису, наданого свідком ОСОБА_16 , на якому зафіксовано збори під головуванням ОСОБА_15 від 31.08.2022 року (т. 1, а.с. 230).

Свідок ОСОБА_12 після прослуховування аудіо запису підтвердила, що саме цей аудіо запис вона надавала слідчому.

У судовому засіданні 20.05.2025 року у якості свідка був допитаний ОСОБА_17 , який надав наступні покази. На момент вторгнення РФ перебував у м. Мелітополь, працював головним інспектором у ДСНС, з ОСОБА_8 перебував у звичайних робочих відносинах. Вони з ним перебували на різних посадах. 31.08.2022 року відбулись збори співробітників ДСНС у пожежні частині на першому поверсі, які проводив ОСОБА_15 (начальник управління). На зборах були усі з пожежної частини та з управління, сторонніх осіб не було, ОСОБА_8 був також присутнім. Збори приурочені створенню підрозділу МЧС Росії і приймали рішення хто залишиться у їх підпорядкуванні. ОСОБА_15 оголосив перелік осіб хто залишається і серед них був також ОСОБА_8 . Залишитись працювати на попередній посаді неможливо так як був підписаний наказ на виїзд особового складу з окупованої території до 10.09.2022 року. Тиску жодного не було. Всі хто мав бажання виїхати на підконтрольну територію всі виїхали. Через деякий час в Телеграм каналі бачив світлини, на яких серед інших був і ОСОБА_8 у складі МЧС Росії по формі і с шевроном МЧС РФ. Особисто з ОСОБА_8 після зборів не спілкувався, наказ про його призначення на посаду також не бачив. Покинув окуповану територію 04.09.2022 року.

Так, свідок ОСОБА_18 допитаний у судовому засіданні 04.12.2025 року зазначив, що на момент повномасштабного вторгнення РФ на територію України він займав посаду заступника начальника управління-начальника відділу запобігання надзвичайних ситуацій Мелітопольського РУ ГУ ДСНС Запорізької області та перебував у м. Запоріжжі. За наказом керівництва повернувся до м. Мелітополя, де виконував свої службові обов`язки у період з 09.03.2022 року по 26.08.2022 року. Начальником управління був ОСОБА_15 , ОСОБА_8 був заступником начальника відділу запобігання надзвичайних ситуацій Мелітопольського РУ ГУ ДСНС Запорізької області. З 09.03.2022 року був наказ керівника діяти в межах службових повноважень лише за його вказівкою. Працівники перебували на робочих місцях і розслідували пожежі (носили свою форму ДСНС, але без нашивок, які б вказували на приналежність до України), надавали звіти до ГУ. Зарплата нараховувалася ГУ ДСНС в Запорізькій області на банківські картки ПриватБанку. В серпні 2022 року він виїхав з м. Мелітополь, оскільки було отримано інформацію, що готується так званий референдум і представники окупаційної влади розшукували людей, які б змогли проводити перевірку так званих виборчих дільниць. Не бажав бути залученим до цього процесу. ОСОБА_8 не виконав наказ начальника і не виїхав з міста. Пізніше він бачив в інтернеті його фотографію у формі МЧС РФ. Станом на серпень 2022 року не було випадків примушування працівників ДСНС залишатися на окупованій території з боку представників окупаційної влади. Після того, як він переїхав до м. Запоріжжя, бачив фотографії, які свідчили про те, що на базі ДСНС в м. Мелітополь перебували люди в формі МЧС РФ з розпізнавальними знаками. По Неділько було службове розслідування за результатами якого його було звільнено з лав ДСНС.

У судовому засіданні 04.12.2025 року у якості свідка був допитаний ОСОБА_19 , який надав наступні покази. На момент повномасштабного вторгнення РФ на територію України він перебував у м. Мелітополь та займав посаду провідного інспектора відділу запобігання надзвичайних ситуацій Мелітопольського РУ ГУ ДСНС Запорізької області. ОСОБА_8 був заступником начальником іншого відділу. Відносини між ними були суто робочі. До моменту виїзду з м. Мелітополь працівники ДСНС займалися гасінням пожеж та розслідуванням пожеж. Підпорядковувалися начальнику Мелітопольського РУ ГУ ДСНС Запорізької області, отримували зарплату, носили тактичну форму працівника ДСНС України, але познімали з неї розпізнавальні знаки України, оскільки з боку російських військових це викликало агресію. Примушування до співпраці з боку окупаційної влади не було. Бачив незнайомих людей у формі МЧС РФ. Начальник управління ОСОБА_15 зібрав усіх працівників та повідомив, що він, ОСОБА_20 та ОСОБА_8 залишаються в місті і будуть працювати на МЧС РФ, останній також пропонував їм залишитися в м. Мелітополь та працювати на окупаційну владу, обіцяв гарну зарплату, багато вільних робочих місць та вище звання. У разі незгоди сказав писати рапорт на звільнення з Мелітопольського РУ ГУ ДСНС Запорізької області. ОСОБА_15 погодився зайняти посаду начальника МЧС РФ Запорізької області. Майбутні посади ОСОБА_20 та ОСОБА_8 не озвучувалися. Після виїзду з тимчасово окупованої території він бачив в інтернет-пабліках фотографії виступу ОСОБА_8 у формі МЧС РФ. При спробі виїзду з м. Мелітополь до нього не застосовувалися жодні заходи примусу з метою залишатися на тимчасово окупованій території України. Про випадки примушування його колег до співпраці з окупаційною владою йому нічого не відомо. Вважає, що посади його колегами на тимчасово окупованій території України займалися добровільно.

Оцінюючи показання, дані в судовому засіданні свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , суд вважає їх правдивими, оскільки вони є логічними, послідовними, не суперечать іншим встановленим судом фактичним обставинам справи. Зазначені показання були безпосередньо отримані судом в ході судового розгляду відповідно до вимог ч.ч. 3-5 ст. 95 КПК України, а тому підстав не приймати їх за основу у суду немає.

Під час судового засідання за клопотанням сторони обвинувачення були досліджені наступні письмові докази.

Згідно з висновком службового розслідування стосовно можливого зловживання владою, службовим становищем та можливої колабораційної діяльності рядового та начальницького складу Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, затвердженого начальником ГУ ДСНС України Запорізької області генерал-майором служби цивільного захисту ОСОБА_21 , капітан служби цивільного захисту ОСОБА_8 , заступник начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області, на службі з 24.05.2011 року, на посаді з 07.06.2021 року, співпрацюючи з окупаційною владою РФ скоїв діяння, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, сприяв встановленню тимчасової окупації частини території України, свідомо порушив Присягу служби цивільного захисту, вимоги Кодексу цивільного захисту України, Дисциплінарного статуту та контракту про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту тобто одночасно грубо порушив дисципліну та скоїв дисциплінарні проступки,передбачені п. 58 Дисциплінарного статуту, а саме: вчинив дії, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту та п. 59 Дисциплінарного статуту, а саме: порушив вимоги законодавства з питань діяльності органів і підрозділів цивільного захисту (т. 1, а.с. 118-138).

Витяг з наказу ГУ ДСНС України в Запорізькій області по особовому складу від 01.02.2021 року № 28 о/с про кадрові питання, призначення ОСОБА_8 головним інспектором відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Мелітопольського міськрайонного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області (т. 1, а.с. 143).

Витяг з наказу ГУ ДСНС України в Запорізькій області по особовому складу від 07.06.2021 року № 198 о/с про кадрові питання, призначення ОСОБА_8 заступником начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області (т. 1, а.с. 144).

Послужний список ОСОБА_8 (т.1, а.с. 145-154).

Присяга ОСОБА_8 від 24.05.2011 року на вірність Українському народові (т.1, а.с. 187).

Наказ ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області від 31.08.2022 року № 376 про вибуття з місць несення служби до 19.09.2022 року Головного управління ДСНС України у Запорізькій області для подальшого проходження служби цивільного захисту (т. 1, а.с. 175-176).

Список особового складу Мелітопольського управління ГУ ДСНС в Запорізькій області, які не виїхали з тимчасово окупованих територій (т.1, а.с. 177-178).

Витяг з наказу ГУ ДСНС України у Запорізькій області по особовому складу від 04.11.2022 року № 544 про звільнення ОСОБА_8 зі служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісному з подальшим проходженням служби цивільного захисту (т.1, а.с. 185-186).

Протоколом огляду, проведеного слідчим першого СВ ( з дислокацією у м. Мелітополі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, капітаном ДБР ОСОБА_22 від 05.09.2022 року за участю ОСОБА_23 , встановлено добровільне видання ОСОБА_23 слідчому DVD-диску, на якому міститься аудіо запис збору особового складу Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області. При відкритті зазначеного диску встановлено, що на ньому записано файл формату mp4 із назвою «AUDIO-2022-12-05-16-54-33» тривалістю 25 хв. 53 сек. (т. 1, а.с. 232-235).

Згідно з протоколом огляду, проведеного слідчим першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, капітаном ДБР ОСОБА_22 від 27.12.2022 року оптичного диску, на якому міститься один файл формату mp4 із назвою «AUDIO-2022-12-05-16-54-33». При прослуховуванні звукозапису встановлено наступні обставини розмов (викладено тезами): збори веде ОСОБА_15 , оголосив про прийняття важливих рішень і подальшої роботи. Усім повідомив відразу, що він не має наміру залишати свою роботу та посаду і буде продовжувати працювати, пише рапорт на звільнення з ДСНС, проте залишається захищати побут, не може покинути місце, де живуть його рідні та друзі. Питає про присутність ОСОБА_24 , останній підтвердив, що присутній на зборах. Відразу ж ОСОБА_15 повідомляє, що ОСОБА_8 залишається працювати. Звертався поважно до тих осіб, хто має виїхати, щоб останні видали свої знаряддя праці для можливості у подальшому здійснювати гасіння пожеж. Також, зазначив, що з Криму їде техніка, 300 комплектів бойової одежі, каски та засоби захисту. Усім, хто виявляє намір залишитись, стаж роботи буде враховано, посади скоріш за всього підвищать, грошове забезпечення буде належне, також будуть соціальні виплати та видача продовольчої допомоги. Зазначив, що це буде державна служба на базі адміністрацій, а у подальшому МЧС РФ. Необхідно написати рапорт, щоб звільнитись і написати рапорт вже у нову службу. Повідомив, що вчора, тобто 30.08.2022 року була створена вже нова структура, він її очолив, надав свою згоду, розуміючи, що більш не має бажання бути на минулій посаді при іншій владі (т. 1, а.с. 236-241).

Оцінюючи вищевказані письмові докази, суд вважає їх належними та допустимим, оскільки вони містять відомості щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також отримані та надані стороною обвинувачення в порядку, встановленому КПК України.

Також, під час судового розгляду було досліджено інші процесуальні документи:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000027 від 10.02.2023 року, в якому такий короткий виклад обставин ОСОБА_8 , будучи працівником Мелітопольського РУ ГУ ДСНС в Запорізькій області підозрюється у вчиненні державної зради, вчиненої в умовах воєнного стану (т.1, а.с. 59);

- повідомлення про підозру від 17.01.2023 року, погоджену прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000027 від 10.02.2023 року за підозрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 111 КК України (т. 1, а.с. 67-73);

- повідомлення про виклик ОСОБА_8 до Запорізької обласної прокуратури, а також надіслання скан-копії повістки про виклик для вручення письмово повідомлення про підозру та проведення слідчих дій за її участі як підозрюваного у даному кримінальному провадженні на 25.01.2023 року, 26.01.2023 року, 27.01.2023 року, які були опубліковані 20.01.2023 року в газеті «Урядовий Кур`єр» (т. 1, а.с. 78-79);

- постанова про оголошення в державний, міждержавний та міжнародний розшуку підозрюваного ОСОБА_8 від 06.02.2023 року (т. 1, а.с. 80-82);

- за ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2024 року задоволено клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023 року, відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (т. 1, а.с. 88-90);

- повідомлення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування опубліковано 20.09.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр» (т. 1, а.с. 91);

- повідомлення про завершення досудового розслідування опубліковано 20.09.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр» (т. 1, а.с. 91);

- Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.04.2023 №328045254 (т. 1, а.с. 196-197);

- вимогу відносно ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 188-189);

- відповідь на запит щодо не перебування ОСОБА_8 під наглядом лікаря-психіатра, лікаря-нарколога від 04.09.2024 № 128/2 (т.1, а.с. 192);

- відповідь на запит від 19.01.2023 № 31/8-336 щодо наявності у ОСОБА_8 транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 2007 року випуску, № куз. НОМЕР_2 (т.1, а.с. 195).

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вони узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_8 в його вчиненні, а також є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу неправильної кваліфікації кримінального правопорушення суд зазначає наступне.

За загально відомою інформацією з лютого до вересня 2022 року між Україною та тимчасово окупованими територіями діяв так званий «зелений коридор», через який усі громадяни та мешканці, у тому числі, м. Мелітополь та Мелітопольського району могли вільно пересуватися, будь-яких спроб залишити тимчасово окуповану територію ОСОБА_8 не робив. При тому, що кожного співробітника Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС України у Запорізькій області було ознайомлено особисто із наказом про необхідність покинути окуповану територію. Також, для зарахування до штату незаконного органу МЧС Росії ОСОБА_8 повинен був написати рапорт, що і було підставою для призначення його на посаду.

Дослідженими в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , підтверджується, що 31.08.2022 року відбувались збори колективу Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області під головуванням Кучеркова, на яких був присутній ОСОБА_8 . За змістом аудіо запису цих зборів, наданих свідком ОСОБА_12 , ОСОБА_15 обговорював пропозиції особовому складу перейти створений окупаційною владою незаконний правоохоронний орган «Главное управление по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области» (мовою оригіналу) та повідомив, що він та ОСОБА_8 перейшли працювати в цей орган.

Станом на 31.08.2022 року ОСОБА_8 не був звільнений з посади заступника начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області, отже підтверджується поза розумним сумнівом факт добровільного зайняття громадянином України ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, посади в структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ, зокрема незаконно створеному правоохоронному органі так званого «Главное управление по чрезвычайным ситуациям военно-гражданской администрации Запорожской области» (мовою оригіналу) та виконання ним відповідних службових обов`язків.

Також всі свідки запевнили суд у наявності можливості покинути окуповану територію до певного періоду та про відсутність тиску на них з боку окупаційної влади.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

При цьому, суспільна небезпека таких дій полягає в тому, що обвинувачений, будучи службовою особою та маючи спеціальні знання, допомагає державі агресору створити вертикаль незаконних органів влади та приймає участь в реалізації та підтримці її рішень, оскільки саме така вертикаль загалом є основою функціонування державного механізму, а саме такі дії є нічим іншим, ніж перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, що завдає шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Також, вказані дії ОСОБА_8 характеризуються прямим умислом, оскільки він безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку РФ та створення окупаційною владою незаконних органів, яким притаманні функції правоохоронних. Так, ОСОБА_8 , маючи достатній рівень освіти, життєвого досвіду та спеціальних знань на посаді заступника начальника відділу організації профілактичної роботи та цивільного захисту Мелітопольського районного управління Головного управління ДСНС у Запорізькій області, в званні капітана служби цивільного захисту, не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та їх наслідків.

Суд вважає, що обвинувачений, будучи службовою особою працівником Мелітопольського районного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області, усвідомлював факт окупації та агресії з боку РФ, створення окупаційною владою незаконних органів, зайняття посади у незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території здійснював свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням.

У матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави.

Судом не встановлено доказів, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненому злочині, які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведена вина ОСОБА_8 у державній зраді, а саме: у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, колегія суддів відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів. Виходячи з даних про особу обвинуваченого, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання на окупованій території, інші відомості щодо особи обвинуваченого відсутні.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільне значення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням позиції ОСОБА_8 , основне покарання необхідно призначити у вигляді позбавлення волі в межах передбаченої санкцією відповідної частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним правопорушення.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачено додаткове покарання у виді у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні кримінальні діяння у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, колегія суддів вважає необхідним призначити йому додаткове покарання у вигляді конфіскації усього належного на праві приватної власності майна.

Призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Відповідно до ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України, своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити незаконний орган, зайнявши і виконуючи функції працівника такого органу, тобто фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності держави, а тому слід призначити останньому додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах, а також організаціях, що надають публічні послуги в межах санкції ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, який пов`язаний із зайняттям ним посади в незаконно створеному правоохоронному органі, на підставі ст. 54 КК України, колегія суддів вважає за необхідне позбавити останнього спеціального звання «капітан служби цивільного захисту».

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Рішення з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом не приймалося.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, до набрання вироком законної сили, запобіжний захід слід залишити без змін.

Водночас оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу фактичного затримання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: транспортний засіб марки «DAEWOO NEXIA 1498», 2007 року випуску, червоного кольору, № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 .

Враховуючи, що на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_8 , суд призначає йому покарання у виді конфіскації майна.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні, речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 55 КК України позбавити ОСОБА_8 права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах, а також організаціях, що надають публічні послуги строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «капітан служби цивільного захисту».

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах, а також організаціях, що надають публічні послуги ОСОБА_8 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року на майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: транспортний засіб марки «DAEWOO NEXIA 1498», 2007 року випуску, червоного кольору, № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного ОСОБА_8 майна на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3