Справа № 740/4984/25
Провадження № 1-кп/740/534/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

за участі:

- прокурора ОСОБА_4 ,

- потерпілої ОСОБА_5 ,

- законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

- представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

- обвинуваченої ОСОБА_8 ,

- захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині кримінальне провадження, внесене до №0000264 від 29.10.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ніжин Чернігівської області, громадянки України, раніше не судимої, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину, фізична особа підприємець, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_8 26.07.2025 близько 10 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , робоча гальмівна система та система рульового керування якого знаходились у технічно справному стані, рухалася по проїзній частині з одностороннім рухом вул. Шевченка м. Ніжин, у напрямку від перехрестя з вул. Синяківська до пл. І.Франка та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого біля перехрестя з вул. 8 Березня, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід», порушила вимоги п.п. 2.3 6), 18.1 (з урахуванням визначення терміну «дати дорогу» п.1.10), 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР), п. 2.3 6) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.18.1, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п. 18.4, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а саме: діючи необережно, проявила неуважність, не вжила своєчасних заходів для зупинки керованого нею транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода неповнолітню ОСОБА_5 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, а саме:

- в області голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка виражалась забійною раною та гематомою м`яких тканин волосистої частини голови, переломом кісток мозкового черепа, крововиливом під лівий листок твердої мозкової оболонки, пневмоцефалією (накопиченням повітря в середині черепа) та забоєм головного мозку;

- в області верхніх кінцівок у вигляді саден та закритого перелому тіла лівої ключиці зі зміщенням уламків.

За ступенем тяжкості вони згідно п.п. 2.1.2 та п. 2.1.3 (б, в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушила вимоги пунктів 2.3 6), 18.1 (з урахуванням визначення терміну «дати дорогу» п. 1.10), 18.4 ПДР, які знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді отримання потерпілою ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Вищевказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 визнала себе винною за ч. 2 ст. 286 КК України у повному обсязі та пояснила суду, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Обвинувачена в судовому засіданні пояснила, що в той день їхали із сином з магазину, бачила, як дівчата переходять пішохідний перехід, але вважала, що вони встигнуть завершити маневр, проявила неуважність і через те допустила наїзд на потерпілу. Вона повністю обізнана зі станом потерпілої, цікавилася станом її здоров`я, відшкодувала узгоджену моральну шкоду потерпілій у сумі 220 тисяч гривень. У скоєному щиро кається, просить пробачення, повністю визнає свою вину. Відносно покарання, то просила не позбавляти її прав керування, оскільки на утриманні має непрацездатну матір, машина їй потрібна для роботи, бо вона працює приватним підприємцем, їздить за товаром. Крім того , так як чоловік довгий час відсутній , то автомобіль їй потрібен, щоб возити дитину на тренування, в школу, до того ж вона опікується двома особами похилого віку мати і свекруха. Свекруха пересувається на милицях, вона її забезпечує постійно ліками та продуктами харчування.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що вона мало що пам`ятає з моменту ДТП, вона майже цілком втратила пам`ять, яка частково відновлюється. Просила справедливе, але не суворе покарання для обвинуваченої. Матеріальну шкоду, узгоджену сторонами, обвинувачена відшкодувала.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечують проти такого порядку дослідження доказів, правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийняв до уваги визнання обвинуваченою своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до скоєного вину визнала повністю, щиро кається у скоєному, особу винної, яка на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, одружений, має на утриманні малолітнього сина.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частина друга зазначеної статті передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив: у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України).

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченої, зважаючи на особу винної, пом`якшуючі обставини, які у своїй сукупності дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, суд призначає обвинуваченій покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання незастосування щодо обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що його призначення пов`язується законодавцем із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

У постанові від 06.08.2020 у справі №155/1064/18 Верховний Суд виснував, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд приймає до уваги правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, яка зводиться до того, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Слід зауважити, що обвинувачена має на утриманні неповнолітню дитину, є фізичною особою-підприємцем та має матір і свекруху похилого віку, яким потрібна допомога. У даному випадку застосування додаткового покарання негативно вплине на забезпечення життєдіяльності обвинуваченої ОСОБА_8 , стане надмірним тягарем для її сім`ї та близьких осіб, завдасть додаткових матеріальних витрат, ускладнить виконання обвинуваченою постійного стороннього догляду за її літньою матір`ю, свекрухою та неповнолітнім сином. Крім того, у разі позбавлення права керування обвинувачена не зможе проводити господарську діяльність та не отримуватиме доходи, за рахунок яких могла б допомагати в подальшому потерпілій.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості щодо притягнення обвинуваченої до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що дає суду підстави зробити висновок про загалом законослухняну поведінку обвинуваченої як водія та можливість досягнення мети виправлення її та попередження вчинення нею нових злочинів без застосування додаткового покарання.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винної, яка має бажання виправитись, повну свідомість та відповідальність і приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку статті 75 КК України (з іспитовим строком) із застосуванням щодо неї вимог статті 76 КК України (періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання).

Саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме її особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

28.07.2025 ухвалою слідчого судді стосовно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год 00 хв вечора до 05 год 00 хв ранку наступної доби, за винятком випадків необхідності звернення за невідкладною (екстреною) медичною допомогою та слідування до найближчої захисної споруди (сховища, укриття) цивільного захисту в разі оголошення повітряної тривоги, строк дії якого вичерпано 01 листопада 2025 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта 10696,80 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання призначеного вироком суду з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк рахувати з дня проголошення цього вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 80 коп.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2025, з автомобіля марки Daewoo Lanos, р.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази, після набрання вироку законної сили автомобіль марки Daewoo Lanos, р.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 повернути власнику.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1