Провадження № 1-кп/756/24/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» жовтня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого у залі судових засідань № 11 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Азербайджан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року, у зв`язку з прийняттям вищим керівництвом держави рішення про призупинення процесу підготовки до укладання Угоди про асоціацію між Україною та ЕС, у місті Києві та ряді інших міст України розпочались акції протесту громадян. Такі акції після відмови Президента України ОСОБА_7 підписати Угоду про асоціацію на Саміті Східного партнерства, що відбувався 28-29 листопада 2013 року у м. Вільнюсі, а також силового розгону Євромайдану на Майдані Незалежності у м. Києві в ніч з 29 на 30 листопада 2013 року, набули особливо масового характеру.

Із огляду на це ОСОБА_8 , засновник та керівник громадської організації «Оплот», стосовно якого 15.12.2021 провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувальні акти стосовно яких скеровано до суду, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , щодо яких постановлені обвинувальні вироки, та інші, на даний час невстановлені слідством особи, починаючи з 27 листопада 2013 року стали організовувати заходи, що мали форму насильницьких дій, спрямованих на протидію акціям протесту в місті Києві у спосіб незаконного перешкоджання проведенню мирних зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, із застосуванням при цьому фізичного насильства.

Зокрема, з метою реалізації злочинного умислу щодо насильницького перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій ОСОБА_9 , як керівником злочинної організації, у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, доведено до її учасників необхідність викрадення, незаконного позбавлення волі учасників мирних акцій протесту, їх катування, з метою отримання відомостей щодо структури організації протестного руху, їх лідерів та джерел фінансування.

У зв`язку із збільшенням кількості учасників протесту в центральній частині м. Києва, члени злочинної організації, за браком кількості осіб не мали об`єктивної можливості здійснювати спільні заплановані злочинні дії, щодо викрадення протестувальників.

У свою чергу, ОСОБА_9 усвідомлюючи вищезазначені перешкоди, що виникли у зв`язку із браком кількості осіб, залучених ним до злочинної організації, маючи на меті реалізувати раніше узгоджений злочинний намір та забезпечити масштабність своїх протиправних дій, у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, прийняв рішення залучити інших осіб, які мають у своєму підпорядкування достатню кількість підлеглих осіб та за грошову винагороду здатні виконати завдання спрямовані на реалізацію злочинного наміру (плану).

Із цією метою у першій половині січня 2014 року, встановити більш точну дату та місце не виявилось можливим, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_13 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, якого він раніше знав і був обізнаний про наявність у останнього відповідних можливостей, із пропозицією залучити за матеріальну винагороду якомога більшу кількість осіб для протидії мирним акціям протесту.

Також, із аналогічною пропозицією у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_8 , засновника та керівника громадської організації «Оплот» та однойменного бійцівського клубу.

Переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 на пропозицію ОСОБА_9 погодилися.

Водночас, плануючи з 10 січня 2014 року виїзд на відпочинок за межі України, ОСОБА_13 на період своєї відсутності доручив співпрацювати з ОСОБА_9 із вказаних питань ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок. Останні впродовж тривалого часу неофіційно працювали разом із ОСОБА_13 та фактично належали до кола його найближчого оточення, мали досвід та можливості залучення за матеріальну винагороду необхідних людських ресурсів.

Орієнтовно 19 січня 2014 року ОСОБА_9 , із огляду на домовленість із ОСОБА_13 про забезпечення груп громадян для протидії акціям протесту, доручив ОСОБА_10 координувати дії ОСОБА_15 із даного приводу.

При цьому, 20 січня 2014 року ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на виконання вказівки ОСОБА_13 відвідували офіс ОСОБА_9 , розташований по АДРЕСА_2 . На нараді за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , яка відбулась 21 січня 2014 року, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 було продубльовано вищевказані завдання, щодо необхідності перешкоджання протестувальникам. При цьому, ОСОБА_9 висловив претензії щодо неналежного виконання аналогічних вимог у ніч із 20 на 21 січня 2014 року.

У свою чергу ОСОБА_15 протягом 20-21 січня 2014 року, сприймаючи ОСОБА_13 за свого керівника та роботодавця, детально повідомляв йому про завдання, які ставились йому до виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у частині залучення великої кількості осіб для протидії акціям протесту та застосування до протестувальників фізичного насильства, їх затримання та протиправного позбавлення волі. При цьому, ОСОБА_13 , діючи спільно та погоджено з ОСОБА_9 , із корисливих мотивів, бажаючи отримати запропоновану останнім матеріальну винагороду, вимагав від ОСОБА_15 повного, неухильного та без будь-яких обмежень виконання задач, які перед ним ставили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обіцяючи за це велике грошове заохочення.

Поряд із цим, наприкінці листопада 2013 року, у невстановленому слідством місці та невстановлений слідством час, у засновника та керівника громадської організації і однойменного бійцівського клубу «Оплот» ОСОБА_8 , залученого за грошову винагороду керівником злочинної організації ОСОБА_9 до виконання спільного злочинного плану, виник умисел, спрямований на насильницьке перешкоджання проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, шляхом вчинення злочинів проти життя та здоров`я учасників таких акцій, в тому числі тяжких та особливо тяжких, а саме заподіяння останнім тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, викрадення, катування, залякування та інших протиправних дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, координуючи дії з ОСОБА_9 та іншими особами, у тому числі невстановленими слідством, які мали аналогічні цілі, ОСОБА_8 у період грудня 2013 року - лютого 2014 року, як особисто так і через своїх знайомих та довірених осіб, залучав до вчинення вказаних кримінальних правопорушень мешканців міста Харкова, передусім осіб із свого оточення, бійців створеного ним бійцівського клубу «Оплот», у тому числі учасників боїв без правил, що проходили під егідою вказаного клубу, іноземних студентів із держав Закавказзя, які навчались у вищих учбових закладах Харкова, та інших громадян, періодично організовуючи виїзди таких осіб із метою вчинення ними злочинів до міста Києва.

20 січня 2014 року близько 23 год 50 хв ОСОБА_8 за погодженням із ОСОБА_16 та ОСОБА_10 організовано поїздку з Харкова групи осіб чисельністю до 100 чоловік (точна кількість на даний час не встановлена), які виїхали до Києва автобусами марки SCANIA K113, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки Volkswagen LT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки VOLVO, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

ОСОБА_8 для координації дій учасників групи на місці, а також особистої організації таких дій і керування ними, 21 січня 2014 року близько 10 год 30 хв автомобілем виїхав із Харкова у напрямку Києва, куди прибув того ж дня близько 18 год.

Безпосередньо перед виїздом автобусів, 20 січня 2014 року в період між 22 год та 23 год 40 хв ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні бійцівського клубу «Оплот» за адресою: м. Харків, площа 1-го Травня, 2, визначив старших груп у поїздці з числа своїх знайомих, зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , стосовно яких ухвалено обвинувальний вирок, а також ОСОБА_6 , та провів із ними інструктаж, під час якого повідомив про можливість застосування до учасників акцій протесту фізичної сили, затримання останніх та передачі їх працівникам міліції, а також поставив завдання щодо чергування на в`їздах до Києва для виявлення транспортних засобів із імовірними протестувальниками та «сприяння» співробітникам органів внутрішніх справ у протиправному недопущенні їх до столиці.

Створюючи умови для вчинення таких дій, ОСОБА_8 за участю своєї довіреної особи - співробітника «Оплот-Інфо» ОСОБА_19 , за невстановлених слідством обставин, забезпечив частину учасників поїздки засобами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень, утримування учасників акцій протесту та приховування своєї зовнішності ? палицями, битами, пластиковими хомутами, які планувалось застосовувати як кайданки у разі вчинення ними супротиву, балаклавами білого кольору для конспірації.

Виконуючи вказівку ОСОБА_8 , ОСОБА_6 залучив для участі у поїздці громадян Азербайджану ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бійця клубу «Оплот», якого він тренував, студента Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, відносно якого постановлено обвинувальний вирок, та його знайомих ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно якого постановлено обвинувальний вирок, а також інших невстановлених слідством осіб, у тому числі студентів - громадян республіки Азербайджан, які навчались у зазначеному вищому навчальному закладі та проживали у місті Харкові.

21 січня 2014 року близько 9 год 25 хв ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 та залучені останнім громадяни республіки Азербайджан ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , а також ОСОБА_21 , обвинувальний акт щодо якого розглядається судом, та інші, на даний час невстановлені слідством особи, прибувши до Києва, упродовж дня, відповідно до вказівок ОСОБА_8 переміщувались раніше згаданими автобусами територією міста.

При цьому, на виконання вказівки ОСОБА_8 про здійснення чергування на в`їздах до Києва для виявлення транспортних засобів із імовірними протестувальниками та сприяння співробітникам органів внутрішніх справ у протиправному недопущенні їх до столиці, ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 спільно з іншими, не встановленими на даний час особами, на автобусі Volkswagen LT, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_28 , не пізніше 13 год 30 хв прибули в район посту ДПС на в`їзді до міста Києва з боку траси Київ-Одеса та перебували там щонайменше до 18 год 55 хв.

Надалі ОСОБА_6 ою, постійно погоджуючи та координуючи свої дії з ОСОБА_8 , а також з ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , дав вказівку водію автобусу Volkswagen LT, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_28 вирушити до станції метро Петрівка та вул. Веробової, 17 у м. Києві, куди ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , спільно з іншими, не встановленими на даний час особами, що знаходились у вказаному автобусі, прибули близько 21 год.

У вказаному місці, щонайменше з 19 год 18 хв вже знаходився автобус SCANIA K113, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_29 та не пізніше 21 год 28 хв прибув автобус VOLVO, державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_30 , у яких перебували інші учасники організованої ОСОБА_8 поїздки до міста Києва, у тому числі з бійцівського клубу «Оплот».

Надалі ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію у місті Києві масових хуліганських дій, із застосуванням засобів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, а також на організацію викрадення та незаконного позбавлення волі активістів Революції Гідності, з метою їх подальших катувань для отримання від них необхідних відомостей та визнань начебто про фінансування акцій протесту, дав вказівку старшим груп щодо переміщення автобусів у район станції метро Петрівка. При цьому, основна роль відводилась групам, очолюваним ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , що зумовлювалось персональним складом таких груп, до числа яких входили учасники боїв без правил бійцівського клубу «Оплот», а також особи, які тренувались у цьому клубі.

Знаючи про те, що напередодні, а саме в ніч з 20 на 21 січня 2014 року, у Києві відбувались масові зіткнення протестувальників із особами, які із застосуванням насильства намагались протиправно протидіяти акціям протесту (так званими «тітушками»), ОСОБА_8 розробив план злочинних дій, згідно якого учасники бійцівського клубу «Оплот» мали спровокувати конфлікти з окремими протестувальниками у місці, віддаленому від району проведення акцій протесту, з тим, щоб останні покликали на допомогу активістів «Автомайдану», і таким чином, використовуючи значну перевагу в чисельності осіб, організованих ОСОБА_8 , над активістами «Автомайдану», вчиняти стосовно них хуліганські дії, застосовуючи засоби, що заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, а також по можливості викрадати та незаконно позбавляти їх волі у заздалегідь обумовленому місці, з метою подальшого отримання необхідної інформації.

Із цією метою ОСОБА_8 обрано станцію метро Петрівка, яка є однією з найбільших у Києві за пасажиропотоком у робочі дні, в часи «пік», що збільшувало шанси виявити учасників акцій протесту, шляхом визначення їх за візуальними ознаками - використанням атрибутики «Євромайдану» на одязі та інших речах.

Крім того, координуючи та погоджуючи свої дії з невстановленими особами, ОСОБА_8 визначив у якості місця, куди можна було б вивезти та надалі утримувати викрадених активістів Революції Гідності, незаконно позбавляючи волі і застосовуючи катування, лісосмугу неподалік від станції метро Бориспільська, в районі вул. Колекторної, 24/26 та перетину Харківського і Бориспільського шосе у м. Києві.

Із метою створення сприятливих умов для вчинення цих злочинів 21 січня 2014 року невстановленими слідством особами у вказаному місці розгорнуто намети.

При цьому, ОСОБА_15 , виконуючи аналогічні вказівки щодо організації людей для чергування на в`їздах до міста Києва для виявлення транспортних засобів із імовірними протестувальниками та «сприяння» співробітникам органів внутрішніх справ у протиправному недопущенні їх до столиці приблизно о 19 год 26 хв прибув у вказану лісосмугу.

Діючи згідно відведеної йому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ролі, за попередньою змовою з ними, ОСОБА_15 мав сприяти вчиненню незаконного позбавлення волі наперед невизначеного числа протестувальників, надаючи для цього засоби та усуваючи перешкоди, а також із залученням до цих злочинів у ролі пособників за матеріальну винагороду своїх знайомих, які мали охороняти ці намети.

У зв`язку з цим ОСОБА_15 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_13 , залучив до охорони наметів за грошову винагороду у розмірі 500 доларів США ОСОБА_31 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок. Останній, у свою чергу спільно з ОСОБА_32 , залучив невстановлену слідство кількість осіб, які мали охороняти палатки в районі станції метро Бориспільска, і таким чином, сприяти викраденню та незаконному позбавленню волі активістів Революції Гідності, у спосіб надання іншим співучасникам злочину (передусім виконавцям і організаторам) засобів та усунення перешкод ? недопущення вільного переміщення осіб, незаконно позбавлених волі, їх втечі, а також проникнення на територію розміщення палаток сторонніх, що могли б перешкодити вчиненню злочинів або припинити їх вчинення.

ОСОБА_33 для виконання вищевказаних завдань за грошову винагороду в розмірі 800 грн залучено ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , стосовно яких ухвалено обвинувальні вироки, які на виконання вказівок ОСОБА_31 та ОСОБА_36 також мали залучити до запланованих заходів інших осіб.

Із цією метою ОСОБА_37 у вечірній час 21 січня 2014 року прибув із невстановленою кількістю залучених ним осіб у раніше згадану лісосмугу неподалік від станції метро Бориспільська, діючи погоджено з ОСОБА_38 , із корисливих мотивів, постійно перебував у зазначеному наметовому таборі щонайменше з 21 год 09 хв 21.01.2014 до 4 год 49 хв 22.01.2014. Також він, за викладених далі обставин, того ж дня залучив до скоєння незаконного позбавлення волі людини у ролі пособників осіб із числа своїх знайомих, у тому числі ОСОБА_39 , стосовно якого судом ухвалено обвинувальний вирок.

Крім того, на виконання вказівки ОСОБА_15 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , які діяли спільно та погоджено з ним та невстановленими на даний час особами, сприяючи наступному вчиненню злочину шляхом надання засобів та знарядь, а також усунення можливих перешкод, 21 січня 2014 року в період щонайменше з 20 год 21 хв до 20 год 37 хв, перебуваючи в офісі, розташованому по АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_9 , отримали від невстановлених осіб предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палиці у кількості близько 30 одиниць, які надалі відвезли до вказаного вище наметового табору та передали особам, що там перебували.

Діючи згідно розробленого ОСОБА_8 , як організатором, злочинного плану, постійно погоджуючи та координуючи із ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_19 свої дії, ОСОБА_17 дав вказівку водію автобусу марки SCANIA K113, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_29 вирушити в район станції метро Петрівка та вул. Вербової, 17 у м. Києві, куди він спільно з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими не встановленими на даний час особами прибули не пізніше 19 год 18 хв.

21.01.2014, близько 22 год, у районі станції метро Петрівка та вул. Вербової, 17 у м. Києві між зазначеними особами та представниками «Автомайдану», які незадовго до цього прибули до станції метро Петрівка на власних автомобілях, виник конфлікт на ґрунті блокування останніми виїзду автобусів зі станції метро Петрівка. В цей час невстановлена особа з числа тих, що приїхали автобусом SCANIA К113, державний номерний знак НОМЕР_1 , і якими у поїздці безпосередньо керував ОСОБА_17 , діючи за вказівкою ОСОБА_8 щодо застосування фізичного насильства до протестувальників, попередньо одягнувши на обличчя білу балаклаву для унеможливлення ідентифікації, дала вказівку здійснити напад на представників «Автомайдану» та інших осіб, які перебували у районі станції метро Петрівка. На виконання даної вказівки з вказаного автобусу вибігла очолювана ОСОБА_17 група осіб у білих балаклавах, що мали при собі предмети, заздалегідь заготовленні для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палиці (біти) та інші невстановлені слідством предмети і, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи зазначенні предмети для нанесення тілесних ушкоджень, ці особи розпочали бійку з представниками «Автомайдану» та іншими особами, що знаходились поруч.

У цей час ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , перебуваючи у вказаному місці, біля автобусу Volkswagen LT, державний номер НОМЕР_2 , виконуючи раніше отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_8 інструкції та згідно заклику невстановленої особи про здійснення колективного нападу на представників Автомайдану та інших громадян, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи у складі групи з невстановленими слідством особами загальною чисельністю близько 10 чоловік, у тому числі одягнутими у білі балаклави, які мали при собі предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палиці (біти) та інші невстановлені слідством предмети, спільно та погоджено з ними, побачивши в районі вестибюлю станції метро Петрівка ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та помилково сприйнявши його за учасника протестних акцій Євромайдану, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, стали наносити ОСОБА_43 удари руками, ногами та вказаними предметами у різні частини тіла, у тому числі по голові, продовжуючи свої злочинні дії і після того, як потерпілий від ударів упав на землю.

Надалі ОСОБА_43 вдалось сховатись під автобусом нападників, однак ОСОБА_21 , діючи у складі вищевказаної групи осіб, продовжував наносити йому удари по ногах.

У результаті злочинних дій ОСОБА_6 та інших осіб ОСОБА_43 діагностовано та клінічно підтверджено закриту черепно - мозкову травму, струс головного мозку, забійну рану голови, садна м`яких тканин голови, забій м`яких тканин обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вищевказаний симптомокомплекс у ОСОБА_43 виник не менше як від чотирьох травматичних дій (ударів) тупих предметів з достатньою силою нанесених (спричинених), характерних для даних ушкоджень.

Після закінчення хуліганських дій стосовно ОСОБА_44 , коли потерпілий зміг вибратись із під автобусу, ОСОБА_6 , діючи спільно та погоджено з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та групою інших невстановлених слідством осіб, відкрито викрали належне потерпілому майно - мобільний телефон моделі «Айфон 4», IMEI НОМЕР_4 , вартістю 2137 грн. (дві тисячі сто тридцять сім) гривень, викрутивши з цією метою йому руки та відібравши телефон, що знаходився у нього в правій руці, тобто застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також витягнувши у нього з внутрішньої кишені куртки грошові кошти у розмірі 1500 (одної тисячі п`ятиста) грн.

Того ж дня, 21.01.2014 близько 22 год., ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено за попередньою змовою в групі осіб із ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , який очолював групу невстановлених слідством осіб із білими балаклавами на обличчях, що мали при собі предмети, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, а саме палиці (бити) та інші невстановлені слідством предмети, на виконання вказівок ОСОБА_8 , перебуваючи в районі станції метро Петрівка та вул. Вербової, 17 у м. Києві, діючи у складі групи та згідно розроблено ним плану, побачивши в районі вестибюлю станції метро Петрівка по Оболонському проспекту ОСОБА_45 , та помилково сприйнявши його за учасника протестних акцій, здійснили напад на потерпілого, застосувавши до нього фізичну силу в виді нанесення ударів у різні частини тіла, у тому числі предметами, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень і заподіявши, таким чином фізичні страждання.

У подальшому, ОСОБА_6 спільно з вищевказаними особами перемістили ОСОБА_46 проти його волі у салон автобусу SCANIA K113, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_23 , тим самим викрадавши потерпілого.

Після викрадення потерпілого ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , виконуючи відповідні інструкції ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на його подальше незаконне позбавлення волі ОСОБА_46 у спосіб насильницького утримання в салоні автобусу та переміщення в район наметового табору біля станції метро Бориспільська, діючи погоджено з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , виконуючи відведену йому роль залишився у вказаному автобусі - SCANIA K113, перебуваючи упродовж переїзду поряд з ОСОБА_47 та тримаючи його на сидіннях у задній частині салону.

При цьому, ОСОБА_6 , діючи спільно із ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , а також іншими, на даний час невстановленими учасниками викрадення ОСОБА_46 , діючи спільно та погоджено, за попередньою змовою групою осіб, 21.01.2014 в період приблизно з 22 год до 23 год 50 хв, тобто в процесі протиправного утримання потерпілого в автобусі, періодично наносив йому удари руками в різні частини тіла, чим заподіяв останньому фізичні страждання. При цьому, ОСОБА_6 та вказані особи постійно ставив питання потерпілому щодо його участі в Революції Гідності.

Крім того, з цією ж метою ОСОБА_6 та ОСОБА_20 висловлювали на адресу ОСОБА_46 погрози вбивством, реальність яких ОСОБА_6 підкріплював демонстрацією наявного в нього ножа, який притуляв до тіла та одягу потерпілого і розмовами з приводу нібито наявних в нього навичок вбивати безболісно, а ОСОБА_20 погрожував розчленувати потерпілого. За обставин, що передували цим погрозам, а саме викрадення потерпілого групою осіб та заподіяння йому тілесних ушкоджень, обстановки, у якій вони відбувались, відсутності осіб, до яких можна було б звернутись про допомогу, а також в умовах підкріплення погроз агресивними діями із ножем, ОСОБА_48 сприйняв їх як реальні та мав підстави побоюватись їх здійснення.

Близько 22 год 44 хв ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , та іншими на даний час невстановлені особи, продовжуючи протиправно утримувати потерпілого у салоні автобусу SCANIA K113 державний номерний знак НОМЕР_1 вирушили в напрямку міста Вишгород Київської області.

У подальшому, в період із 22 год 44 хв до 23 год 50 хв, ОСОБА_6 , що діяв спільно та узгоджено за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та іншими на даний час невстановленими особами, в процесі незаконного позбавлення волі переміщували потерпілого ОСОБА_46 автобусом за орієнтовним маршрутом: вул. Богатирська - м. Вишгород Київської області - вул. Дніпроводська - вул. Богатирська - вул. Озерна - вул. Лугова - вул. Шахтарська - вул. Вікентія Хвойки - вул. Межигірська - Набережно-Печерська дорога - вул. Колекторна, 24/26.

При цьому, ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , постійно узгоджували свої дії із ОСОБА_8 , як організатором злочину, контактуючи з ним засобами мобільного зв??язку.

Після викрадення ОСОБА_46 , під час його транспортування іншими співучасниками злочину в наметовий табір біля станції метро Бориспільська, ОСОБА_37 , залучений за раніше викладених обставин до вчинення злочину ОСОБА_38 за вказівкою ОСОБА_15 , перебуваючи у вказаному наметовому таборі, бажаючи отримати запропоновану йому грошову винагороду у розмірі 800 грн, тобто діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел та виконуючи відведену ОСОБА_38 за вказівкою ОСОБА_15 роль пособника незаконного позбавлення волі людини, сприяючи вчиненню злочину шляхом надання засобів, залучив до подальшого вчинення злочину у ролі пособників осіб з числа своїх знайомих, у тому числі ОСОБА_39 , стосовно якого судом винесено обвинувальний вирок.

У свою чергу, ОСОБА_41 , залучений за раніше викладених обставин до вчинення злочину ОСОБА_38 , задіяв за його вказівкою до подальшого вчинення злочину у ролі пособників не встановлених на даний час слідством осіб із числа своїх знайомих, які також прибули в район станції метро Бориспільська не пізніше 23 год 50 хв 21.01.2014.

21 січня 2014 року близько 23 год 50 хв, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та особами, які на даний час слідством не встановлені, продовжуючи свої злочинні дії, пов`язані із викраденням ОСОБА_46 та незаконним позбавленням його волі, діючи погоджено з ОСОБА_18 , на виконання вказівок ОСОБА_8 , з метою протидії мирним акціям протесту, перевезли потерпілого ОСОБА_46 до зазначеного наметового табору, розташованого в лісосмузі в районі вул. Колекторної, 24/26 у м. Києві, неподалік від станції метро Бориспільська. У даному місці потерпілого проти його волі було передано групі осіб, у числі яких знаходився ОСОБА_37 , що перебував у наметовому таборі з 21 год 09 хв, ОСОБА_8 - з 23 год 05 хв та ОСОБА_18 , що прибув туди не пізніше 23 год 07 хв, ОСОБА_49 , а також інші невстановлені слідством особи.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення незаконного позбавлення волі людини шляхом надання засобів та усунення перешкод, діючи спільно та погоджено з іншими учасниками злочину, у тому числі невстановленими слідством, та будучи достеменно обізнаним про насильницьке переміщення потерпілого ОСОБА_46 до наметового табору, ОСОБА_15 , координуючи через ОСОБА_10 свої дії з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повернувся у вказане місце разом з ОСОБА_38 та ОСОБА_50 22 січня 2014 року близько 00 год. 05 хв.

Надалі ОСОБА_18 , діючи спільно та погоджено з ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_38 ,

ОСОБА_51 , ОСОБА_50 , ОСОБА_52 та невстановленими слідством особами, за попередньою змовою з ними, з метою протидії мирним акціям протесту 22.01.2014 в період часу приблизно з 23 год 15 хв до 01 год 11 хв, більш точний час не встановлено, продовжував вчиняти незаконне позбавлення волі ОСОБА_46 , яке супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, шляхом мучення, а саме у спосіб стискання геніталій потерпілого, викручування йому рук, не допускав вільного переміщення ОСОБА_46 , у безпосередній близькості до якого ОСОБА_18 перебував під час вчинення злочину, умисно перешкоджаючи, таким чином, вільному вибору поведінки потерпілим, волевиявленню останнього щодо залишення місця незаконного позбавлення волі, зокрема, втечі.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта у ОСОБА_53 виявлено синець - на повіках лівого ока, садна обличчя, контузію 1 ступеню лівого ока, спричинені тупим предметом (предметами), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, під час судового розгляду встановлено.

09.07.2015 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України та ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.186 КК України надійшов до суду та ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 10.07.2015 вказаний обвинувальний акт призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 14.07.2015 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України та ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.186 КК України було призначено до судового розгляду, при цьому підготовче судове засідання було проведено за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 21.07.2015 у зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не прибув у судове засідання, до останнього було застосовано примусовий привід.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 24.07.2015 надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 з метою його приводу у судове засідання для розгляду клопотання про зміну останньому запобіжного заходу.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 27.07.2015 в судовому засіданні за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників останньому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 07.09.2015 у зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не прибув у судове засідання до останнього було застосовано примусовий привід.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 11.09.2015 із матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 виділено в окреме провадження матеріали по обвинуваченню ОСОБА_6 та оголошено останнього в розшук.

В подальшому ухвалами Оболонського районного суду м.Києва неодноразово надавався дозвіл на затримання ОСОБА_6 , проте останні виконані не були у зв`язку із перебуванням обвинуваченого ОСОБА_6 поза межами України.

Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 06.04.2023 обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено в міжнародний розшук.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 03.06.2024 було прийнято рішення здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України.

Отже, судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого, а отже останній показань суду не надав. При цьому заяви чи клопотання на адресу суду від обвинуваченого також не надходили.

Між тим, кримінальне провадження здійснювалось за участі захисника, участь якого була забезпечена державою. Крім того, суд здійснював контроль за належним виконанням захисником, який є адвокатом, своїх професійних обов`язків, здійснюючи у такій спосіб всі можливі дії з тим, аби наданий державою захист не був формальним.

Слід також зауважити, що аналіз наявних в судовому провадженні матеріалів свідчить про те, що ОСОБА_6 знав про наявне кримінальне провадження відносно нього, оскільки особисто приймав участь у судових засіданнях. Судом вживалися, передбачені нормами КПК України заходи щодо належного та своєчасного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про розгляд даного кримінального провадження. Отже, про дату, час та місце проведення судового засідання обвинувачений повідомлявся шляхом здійснення публікацій про виклик на офіційному веб-сайті суду, офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також шляхом надсилання повісток за останнім відомим місцем проживання та території України.

Вказане свідчить, що обвинувачений усвідомлював, що щодо нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, а отже мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя, проте свідомо ухилявся від явки у судові засідання з метою уникнення від відповідальності.

Відтак, на думку суду, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення, мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, самостійно обрати захисника, захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.

Такі дії суду узгоджуються із зобов`язаннями, які узяті Україною із тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якого сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки

Натомість ОСОБА_6 скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України з боку останнього.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_6 , який повинен знати про розгляд кримінального провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території України, які мали місце під час масових акцій протесту та пов`язані із вступом України до Європейського Союзу, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від правосуддя, яке здійснюється Україною.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Отже судом було встановлено, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому діянь повністю підтверджується комплексом зібраних по справі доказів, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_46 , який повідомив, що події сталися 22 січня 2014 року, він їхав з їх оселі, де робили ремонт і робив пересадку на метро Петрівка (зараз Почайна). Коли він вийшов із маршрутки то побачив велике скупчення народу, яке стояло на дорозі і два великі автобуси дальнього сполучення. Коли підійшшов до натовпу, щоб перейти дорогу, вибігла інша група людей з автобуса в білих балаклавахю Чаастина з них була в синіх спортивних костюмах, у деяких із них були палки чи щось типу такого. Ці особи почали всіх бити, а коли почалась штовханина мене толкнули і я впав, тоді почали бити. він заліз під сашину, звідки його витягли і наносячи тілесні ушкодження, заломили руки і завели до автобуса. Він падав і його піднімали та наносили удари ногами в область голови. До автобуса його підвели з опущеною головою, його руки були заведені за спиною. В автобусі його тримали на задніх сидіннях, він лежав. Чув, як відбувалась перекличка і після цього автобус почав рухатись через Оболонь у напрямку київського водосховища. Коли автобус рухався до нього підійшов чоловік, який назвався старшим цієї групи, він був без балаклави і сказав йому взяти на себе свідчення, але ОСОБА_56 відмовився і після цього в його адресу почалися погрози. Один із групи (обвинувачений ОСОБА_57 ) дістав ніж і почав ним водити по тілу та обличчю потерпілого (біля серця і зіниці ока його тримав), опускав його до гениталій, погрожуючи, що ОСОБА_56 більше не матиме дітей, хвалився, що він із цим ножем може робити і як він його може вбити. Ці дії чередувалися побиттям, та крім цього демонтрацією шила. Дії цих осіб були направлені на отримання від потерпілого інформації про те, як він опинився на Петрівці , вимагали від нього визнання себе учасником Автомайдану, наданням інформації про те, хто старший, які шляхи руху, звідки проводиться фінансування. ОСОБА_56 відмовлявся це визнавати, а тоді його били і погрожували, що везуть у Харків і до нього він не доїде. Йому говорили про те, що знімуть на відео як будуть над ним знущатися, покажуть дружині, а потім все рівно вб"ють. Говорили, що вб"ють відразу або будуть знущатися.

Потерпілий чув, що автобус, у якому його везли, наздоганяв легковий автомобіль, а тому водію автобуса старшим було наказаноскинути автомобіль у кювет. На деякий час автобус зупинявся і нападники знову одягали балаклави та хотіли вийти з нього, але потім автобус знову рушав. Пересування автобуса координувалося іншою людиною, яка була за цим автобусом, йому докладували маршрут. Потерпілий помітив, що від водосховища (поряд із м. Вишгород) вони знову повернулися до Києва, оскільки переїжали Пішохідний міст. Подальший маршрут руху він не міг відслідковувати, а коли автобус зупинився він бачиі дорогу і ліс.

Під час руху автобуса в ОСОБА_59 забрали паспорт та телефон, по якому зв"язувались із дружиною декілька разів, він також із нею говорив. Після цього викрадачі повернули йому паспорт та почали обшукувати ОСОБА_60 коли потерпілий дістав із карману жменю копійок, серед них був чорний жетон для проїзду Фунікулером і всі хто приймав участь у його обшуці, почали сміятися з нього. Так ОСОБА_56 зрозумів, що викрадачі жоодного разу не були в Києві, бо всі, хто хоч раз приїздив до Києва, знав і користувався Фунікулером . Особи ці були кавказької національності (частина), крім них були і люди пенсійного віку, зокрема чоловік, який плював потерпілому в обличчя і говорив "Сину, вбий його!". Один із нападників був здоровим і лисим, у нього була розбита голова і він дістав ніж.

Коли вони приїхали до місця висадки (в район наметового містечка біля станції метро "Бориспільська") особи кавказької національності (серед яких був обвинувачений ОСОБА_57 ) затихли, видно було, що вони боялися того чоловіка, що має зайти в автобус. Коли чоловік із особами в масках зайшов до автобусу і запитав "Де він?" ОСОБА_59 вивели з автобусу і біля нього він побачив велику толпу осіб, у руках яких були ножі. Також біля автобусу стояли літні чоловіки, були діти. Потерпілий вдруге попрощався із житттям, бо розумів, що зима і якщо його тут вб"ють, то можливо знайдуть лише навесні. Дві групи осіб між собою сильно сперечалися і після цього його завели у палатку. У палатку відразу зайшов чоловік, що представився старшим і почав задавати ОСОБА_62 питання про те, як і чому він опинився на Петрівці , отримавши пояснення про непричетність до Автомайдану, потерпілого вбарили, посадили на землю і четверо осіб тримали його руки та ноги, які викручували в різні сторони. Коли потерпілого роздягли, старший сказав "Де камера?". Коли ввімкнули світло ОСОБА_56 побачив дівчину з камерою, направленою на нього, яка тримала мікрофон і проговорила "Дивіться, це буде з кожним із вас! Ми кожного відловимо і будемо робити таке з кожним із вас". ОСОБА_56 зрозумів, що цей запис був зроблений для представників Автомадану, а старший із групи почав передавлювати його гениталії. Перед цим в рот потерпілого запхнули чи то рукавицю чи носок. На овторні запитання під час тортур потерпілий надава відмову, казав, що він нічого не знає і прохав "Вбивайте вже! Я все рівно нічого не скажу!". Атмосфера була не до жартів, ОСОБА_56 усвідомлював, що його все рівно вб"ють. Після того забігла інша група осіб 10-15 і сказали, що когось помітили, біля нього залишили 4-5 осіб. Деякий час ОСОБА_56 був у палатці, до якої зайшов знову "старший" ( ОСОБА_63 ), його він бачив уперше, попросив номер дружини, із числа осіб, що його тримали, він взяв мобільний телефон і пішов. Він говорив із дружиною потерпілого і зайшов до палатки, підставив телефон до вуха і наказав сказати дружині, щоб вона не хвилювалась бо він скоро повернеться додому. "Старший" вийшов із палатки, поговорив із дружиною, зайшов і задав ОСОБА_62 ще декілька питань. Через деякий час він сказав відпустити потерпілого, і вони разом вийшли з палатки. ОСОБА_56 побачив, що автобусів вже не було, а люди, що були на дворі, шикуються, їм видавали біти. Цейчоловк віддав іншому хлопцю телефон і завів потерпілого за палатку, тоді він побачив, що в цьому місці було розюито два намети. Потерпілому сказали в якому напрямку рухатись, він зрозумів, що це метро Бориспільська , дав 200 гривень на таксі і на ліки. Потерпілий пройшовся близько 1 км, зловив таксі і поїхав додому.

Потерпілий пояснив, що ОСОБА_65 він бачив біля автобусу, до якого його привели на метро Петрівка , коли був в автобусі і його били та допитували, ОСОБА_57 біля нього присів і погрожував йому ножем. ОСОБА_57 також наносив йому тілесні ушкодження. Автобусів було три, дії ОСОБА_65 та інших кавказців були узгоджені, він надавав деяким із них вказівки. ОСОБА_65 на досудовому розслідуванні бачив, впізнавав його серед групи інших осіб на фото серед автобусів, із ним проводився одночасний допит. Погрозу вбивством за тих умов та обставин сприймав як реальну, коли ОСОБА_57 проводив ножем біля серця та ока і автобус рухався, необережний рух міг привести до непоправного. Під час затримання та утримання в автобусі ОСОБА_59 били по голові та по тулубу, коли виводили з автобуса він бачив водія і водій бачив ОСОБА_59 . Чи був ОСОБА_57 в наметі сказати точно не може, бо особи були в балаклавах. Користувався мобільним телефоном НОМЕР_5 , а номер дружини містив цифри НОМЕР_6 , точно не пам"ятає, відомості в протоколах слідчих дій відповідають дійсності;

- показання потерпілого ОСОБА_44 , який повідомив, що 21 січня 2014 року, він зі своїи товаришем ОСОБА_67 на своєму автомобілі їздили у справах. ОСОБА_68 попросив підвезти його до метро, це був вечір, коли вони приїхали до метро "Петрівка". Потерпілий запаркував свій автомобіль і вони з ОСОБА_69 вийшли випити кави, купили її в ларьку і поставилина багажник автомобіля, пили її та спілкувалися. Неподалік біля них, поперед смашин стояли автобуси на харківських номерах, зробили припущення, що це ппривезли людей на антимайдан. коли вони вигадували, що це могли бути за люди до автобусів під"їхало декілька автомобілів, з яких вийшли люди. По наліпках ми зрозуміли, що це були представники автомайдану. Автомайданівці спілкувались із водієм автобуса на підвищених тонах і після чого з автобусу вийшла людин у спортивном костюмі та білій шапочці, кивнула рукою "Погналі!" із автобусів вибігла купа людей у балаклавах, з палками, бітами і почали бити автомайданівців. Решта розбіглась по сторонам, люди, що виходили з метро теж попали під удар. ОСОБА_68 робив декілька кадрів аітобусів та осбі до того, як вони почали напад, а коли почалася бійка вони відійшли в сторону. В цей момент особи з бітами побігли в їх сторону, ОСОБА_68 розвернувся і побіг у напрямку метро. а потерпілий побі до автомобіля щоб на ньому поїхати. На його шляху зустрілася група осіб кавказької зовнішності на чолі з ОСОБА_70 та всіма іншими, що збили потерпілого з ніг і почали наносити удари руками та ногамию Чув як хтось дав команду тягнути потерпілого в автобусю Поки Ділапчій навколішки повз до атомобіля йому вдалося залізти під автобус. ОСОБА_57 і його компанія продовжували бити його по ногам, намагалися витягнути потерпілого з-під автобуса, але в них нічого не виходило. Коли частина з них розбіглась, кількість ударів зменшилась, ОСОБА_71 виліз із-під автобуса, намагався подзвонити, але його збили з ніг і почали знову наносити удари, закрутили руки за спину, вирвали телефон і витягнули з карману грошові когшти. Йому вдалося вирватися і попрямувати до кіостку охорони, в якому охоронець викликав для нього швидку допомогу.

Група кавказців із ОСОБА_70 складала 6-8 осіб, там були ОСОБА_72 , ОСОБА_73 та ОСОБА_74 . На досудовому розслідуванні потерпілий впізнавав усіх названих осіб, із обвинуваченим ОСОБА_70 у нього був одночасний допит, із ОСОБА_70 були судові засідання в Оболонському суді. Тілесні ушкодження спричинили потерпілому бітою спричинили після того. як він виліз із-під автобуса. Йому викрутили руку. ОСОБА_72 забрав у нього телефон. хтось із них витягнув із його кишені грошові кошти. ОСОБА_57 із перечисленими особами діяв спільно, як керівник він більше роздавав команди, але також і наносив удари також. ОСОБА_57 показував особам пальцем куди бігти і кого ловити, приймав участь у нападі як організатор та як учасник. Коли ОСОБА_57 з рештою стояли на перекурі потерпілий бачив у їх руках біти та ніж. ОСОБА_68 це зафіксував на фото. Саме по цим фото, коли ОСОБА_71 ще був у лікарні, вони і дізналися хто ці кавказці, через соціальну мережу встановили їх особи і те, що вони є студентами, а ОСОБА_57 є діючий міліціонер. Ці фотографії були долучені слідчому до матеріалів справи. ОСОБА_68 також на досудовому розслідуванні впізнавав ОСОБА_65 . З телефоном вийшла наступна ситуація: на ньому був установлений додаток "Знайти телефон" і через деякий час потерпілому прийшло смс, що його знайдено. Тоді йому зателефонувала людина і сказала, що він з Харкова, потерпілий повідомив, що в нього цей телефон викрадено. Інша особа перетелефонувала і попросила за телефон дати йому телефон, мені його вислали новою поштою. Там ОСОБА_71 оглянув висланий телефон, переконався по номеру ЕМЕЙ, що це саме його телефон і сказав, що він його забирає бо є власником цього викраденого телефону і жодних коштів їм за нього давати не буде. Працівники Нової пошти викликали міліцію і заявили, що ОСОБА_71 є шахраєм. Тоді ж у приміщенні нової пошти цей телеон був вилучений слідчим і у подальшому повернений слідчим мені під відповідальне зберігання.

До потерпілого двіччі приїздили адвокат та батько ОСОБА_65 та впливали на нього, спонукаючи вирішити питання за що потерпілий би "забув" про ОСОБА_65 та ОСОБА_75 . Під час одночасного допиту у приміщенні прокуратури потерпілий впізнавав ОСОБА_65 , харківських автобусів він бачив три, два великих і один маленький, їх фото долучались до матеріалів провадження, у процесуальних діях участь приймав, відомості у них відповідають дійсності;

- показання свідка ОСОБА_76 , який пояснив суду, що в кінці січня 2014 року, 21 чи 22 числа ближче до 22 год. він був у складі Автомайдану, перебуваючи у центрі міста на Майдані, отримав інформацію про два автобуси тітушок, які тримали когось у заручниках. Коли за допомогою застосунку ОСОБА_77 вони отримали інформацію і приїхали на місце він побачив автобуси на харківських номерах (АХ). Своїм автомобілем Сузукі Свіфт він став перед одним із цих автобусів і запитав у водія чому він тут стоїть. Водій відповів, що він чекає на супровід міліції, бобоявся їхати по місту сам. Свідок запропонував водієї провести його за місто і не встиг він отрмати відповідь водія, як з автобуса вибігла група осіб кавказької зовнішності і почали все трощити на своєму шляху. Свідок памятає двох, у яких були палка та ніж, всі були одягнені у костюми спортивні, а ці у яскраві курточки червоного та жовтого кольорів. Я почав тікати у бік кіосків, а вони стояли біля книжного ринку. Кого конкретно вони били, я не бачив, бо було темно. Я викликав поліцію, бо моя машина була застрахована, загрози мої дії по відношенню до цих осіб не становили.

Під час судового засідання свідку ОСОБА_79 надано для огляду долучений до матеріалів судового провадження документ, а саме протокол допиту потерпілого ОСОБА_44 від 21 лютого 2015 року, до якого потерпілим було долучено 22 фотознімки на 17 аркушах, що зроблені ОСОБА_67 21.01.2014 в районі метро Петрівка. На фото під номером 7 свідок ОСОБА_80 впізнав свій автомобіль марки Сузукі з номерним знаком НОМЕР_7 , що стояв поряд із автобусом Сканія з номерним знаком НОМЕР_1 , що повністю узгоджується із його показаннями;

- показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що в період 21-22 січня 2014 року він працював неофіційно на охоронну фірму «5 Регіон», власником якої офіційно була ОСОБА_81 , а обов`язки директора виконував її чоловік ОСОБА_82 . За кілька днів до цих подій ОСОБА_83 із родиною поїхав відпочивати за кордон, залишивши свого друга і його вести справи фірми. напередодні йому зателефонував ОСОБА_84 , який був близьким другом ОСОБА_85 , і сказав, що нам потрібно зібрати людей для масових заходів, всі особливості роботи скаже особисто, а не по телефону. На цей день у мене людей не було і ОСОБА_86 сказав йому приїжджати на Печерськ на 17-18:00. Вони з ОСОБА_87 працювали на ОСОБА_88 , офіс якого був на Подолі . Він ОСОБА_88 приїхало двоє осіб, один із яких був ОСОБА_90 , він дав вказівку поділити людей по 100 чоловік та охопити такі райони: виїздти з міста по Чернігівській, Одській, Житомирській та Бориспільській трасах. Заданням було не допускати на територію Києва автобуси з майданівцями і додатково дивитися, щоб не було сутичок із працівниками ДПС. ОСОБА_90 сказав приїхати на офіс до ОСОБА_88 , де він видасть держаки від лопат, газові балончики, щоб він роздав їх людям. ОСОБА_100 набрав ОСОБА_91 , з яким спільно працював в охоронній фірмі , в той вечір ОСОБА_92 був із ним. ОСОБА_100 взяв таксі і поїхав у напрямку Житомирської траси, але напівдорозі до нього зателефонував ОСОБА_93 , що був куратором від ОСОБА_88 , і сказав йому направлятися у напрямку Вишгорода, де він має зустрітися з його людьми, що будуть оперативною групою "швидкого реагування". У Вишгороді він вдзвонився ОСОБА_95 , сказав місце, де він знаходиться, і туди через 5 хв. приїхало два великі автобуси (місткістю до 70 осіб). З переднього автобуса вийшло три чоловіка: двоє кавказької зовнішності і один слав`янської. ОСОБА_100 із ними познайомився, сказав від кого він і з ким співпрацює, яке їх завдання, які їх напрямки і вони поїхали з міста.

Він сів у таксі і поїхав на Бориспільску , щоб упевнитись чи люди зайняли об"єкт, бо з Житомирської йому відзвонилися люди, що на Житомирській, Чернігівській люди були на місці. За Одеську не пам"ятає. На Бориспільскій трасі нікого не було, тому він позвонив ОСОБА_99 і повідомив, щоб той терміново протягом півгодини знайшов хоча б 10-15 чоловік, які б перекрили цей напрямок, хоча б буде видимість того, що є люди на місці. Після цього ОСОБА_100 поїхав у місто, подзвонив ОСОБА_101 і доповів про всю ситуацію. ОСОБА_93 йому телефонував ще декілька разів.

Близько 23:00, коли ОСОБА_100 був вже на Подолі , йому подзвонив ОСОБА_92 і повідомив, що вони будуть їхати на Бориспільську трасу, люди там є. Від ОСОБА_103 він отримав кошти і в нього залищшалася 1000 долрів, які він розміняв біля універмагу «Україна», щоб гривнями розрахуватися з людьми. Людям платили по 50 доларів тоді, а йому з 100. Після опівночі, коли вони з ОСОБА_105 проїзжали через Південний міст, ОСОБА_106 зателефонував хтось із його людей, що були на Бориспільській, і повідомив, що між ними та іншою групою осіб, що туди прибули на автобусах виникла конфліктна ситуація. Коли ОСОБА_100 і ОСОБА_92 прибули в район станції метро "Бориспільска" і припаркували машину біля посту ДПС, на зупинці у напрямку виїзду з міста стояло два автобуси, приблизно ті ж самі, які він бачив при виїздіз Вишгорода , а також біля них було близько 100 людей, що були в білих балаклавах, вели себе агресивно. Коли підійшли до людей ОСОБА_99 , пам"ятає прізвище ОСОБА_108 , він сказав, що виникла ситуація, що одного з їхніх хлопців невідомі потягнули в посадку і погрожували зброєю, бо думали, що він має відношення до Майдану, але потім все вияснилося, що нічого. Він попросив ОСОБА_99 , ОСОБА_109 і ОСОБА_110 зайти з ним у середину намету. Це був військовий намет розміром 5*6 м, всередині була піч і вогонь освічував палатку. Після них через хвилину до намету зайшли три чоловіка. Перед ОСОБА_111 стояв ОСОБА_112 , справа від нього стояв високий кавказець у білій шапці зі зброєю та тактичною сумкою. Той чоловік, що стояв посередині, запитав у ОСОБА_113 про пароль, а також про те «Хто ви? Від кого ви?». ОСОБА_100 сказав: від влади. «Від якої влади?» поступило запитання. ОСОБА_100 не зрозумів і запитав «У якому сенсі?». У цей момент кавказець дістав пістолет, направив на них і сказав «Відповідай швидше!». ОСОБА_100 повідомив «МИ від ДІЮЧОЇ влади», сказав, що працює на ОСОБА_85 , а зараз вони співпрацюють із ОСОБА_114 . ОСОБА_100 представився ОСОБА_115 старшим на даній ділянці, розповів про те з ким працює, яка у нього зараз кількість людей, які ставилися задачі. ОСОБА_112 вийшов на вулицю і ОСОБА_100 чув, як той комусь телефонував і дублював їх розмову. Коли ОСОБА_112 повернувся до палатки вони продовжили розмову він побачив як позаду них до намету зайшло три чоловіка. Посередині в ідучого були зв`язані руки, вони пройшли у дальній куток намету і ОСОБА_112 покликав ОСОБА_113 на вулицю. Коли ОСОБА_100 виходив із намету, то попросив ОСОБА_99 , щоб той усіх своїх людей завів у намет.

ОСОБА_112 каже ОСОБА_116 «Ми привезли тєрпілу треба, щоб ти подивився чи він має якесь відношення до Майдану чи ні». Коли ОСОБА_100 зайшов у середину, то побачив, що на колінах стоїть хлопець, а перед ним стоїть чоловік і позаду теж, який тримав ліхтарик ввімкнений. ОСОБА_100 запитав хто він, хлопець підняв голову і його вдарили по спині, сказали опустити голову. Цей чоловік, як потім виявилося, ось цей (свідок ОСОБА_100 демонструє рукою на потерпілого ОСОБА_59 , що був присутнім у залі судових засідань під час його допиту) пояснив ситуацію, що повертався з роботи додому, на перехресті якомусь його зупинили, захопили і привезли сюди, що в нього маленька дитина і дружина переживає, він попросив зателефонувати до його дружини і та підтвердить його слова. ОСОБА_100 вийшов із намету до ОСОБА_117 і пояснив тому, що на його думку хлопець до Майдану не має жодного відношення. ОСОБА_100 чув, як ОСОБА_112 дублював їх розмову по рації іншій особі. До нього дзвонив ОСОБА_93 і він розповів йому про ситуацію, що склалася, про ОСОБА_118 і про ОСОБА_117 та групу його хлопців, що викрали "тєрпілу". ОСОБА_100 послав ОСОБА_99 , щоб той взяв телефон дружини ОСОБА_59 , а коли зателефонував їй, то остання підтвердила, що у них дійсно її чоловік, якого викрали 2 години тому, коли він повертався з роботи додому. Коли про це ОСОБА_100 розповідав ОСОБА_115 , то чув як йому по рації передали інформацію про те, що з Борисполя виїхало один чи два автобуси, які пересуваються у напрямку Києва. ОСОБА_112 відвів ОСОБА_113 в сторону і сказав ОСОБА_120 сказав « Зараз приїде третій автобус і ми будемо висуватися на Бориспіль. Тєрпілу ми залишаємо тобі, під твою особисту відповідальність! Якщо він десь пропаде ми спитаємо з тебе!». Він дав команду щоб усі сідали по автобусах і вони будуть висуватися, дав вказівку кавказцю про те, щоб хлопці виходили з намету, а "тєрпілу" вони залишають. У цей момент ОСОБА_115 хтось зателефонував і він сказав "Короче, з тєрпілою роби шо хочеш, відпускайте його. Ми поїдемо, але зараз їдуть два автобуси не дай бог ви їх пропустите, то ми спитаємо з тебе!" У цей момент ОСОБА_116 зателефонував ОСОБА_83 він розповів йому про всю ситуацію, про ОСОБА_59 , оплотівців і ОСОБА_117 . ОСОБА_83 сказав, що улагодить цю ситуацію фінансово. ОСОБА_100 сказав ОСОБА_106 вивести ОСОБА_59 з намету, дав ОСОБА_62 гроші і сказав ОСОБА_106 відвести його докільця та викликати таксі. ОСОБА_92 повернувся і сказав, що ОСОБА_56 відмовився від машини і пішов. Після цього ОСОБА_100 подзвонив ОСОБА_121 , сказав, що їхатиме додому, отримав вказівку зустріти його вранці об 11 год разом із ОСОБА_122 в аеропорту, ОСОБА_83 сказав, що всі проблеми фінансово покриє.

На уточнюючі запитання ОСОБА_100 відповів, що особи кавказької національності з автобуса були і в наметі, вони прибули до наметового містечка раніше аніж ОСОБА_100 прибув. Автобуси з оплотівцями серед яких був і обвинувачений ОСОБА_57 поїхали за декілька хвилин до того, як ОСОБА_100 відпустив потерпілого.

У залі судових засідань потерпілий ОСОБА_56 впізнав ОСОБА_113 як особу, що підходила до нього в палатці та представилась "старшим", питала в нього про те, як він тут опинився, після чого попросив у когось телефон і вийшов із палатки. Через деякий час ОСОБА_100 зайшов знову до палатки і потерпілий ОСОБА_56 зрозумів, що він розмовляє з його дружиною, а тоді йому було надано можливість поговорити з нею. Саме ОСОБА_100 вивів потерпілого із палатки і віддав комусь із числа оточуючих телефон, з якого говорив з дружиною. Як пам"ятає ОСОБА_56 саме ОСОБА_100 вивів його до дороги, вибачився за те, що відбулося, показав йому напрямок руху і сказав наступного дня піти в міліцію щоб подати заяву;

- показання свідка ОСОБА_123 , який повідомив суду про те, що він є приватним підприємцем, отримав замовлення на поїздку до Києва. договір підписував хлопець на ім"я ОСОБА_124 , мета поїздки озвучувалась як участь у демонстраціях, в автобусі були як дорослі, так і молоді хлопці. Заборонених речей у автобусах на момент виїзду не було. Замовник під час перевезення змінив маршрут руху. Зі мною від замовника контактувала ОСОБА_125 , вона відносилась до громадської організації "Оплот", програма поїздки: приїхали на день на мітинг до міста Києва. Маршрут був погоджений на словах, вони мали стояти і потім виїхати до Харкова. З Харкова виїхали автобуси Сканія з водієм ОСОБА_126 , Вольво з номером 2052, водієм його був ОСОБА_128 , а також невеликий бусік Фольцваген з номером 1002. Водії по прибуттю до Києва двзонили мені по телефону, говорили про те, що щось відбувається не так. Він телефонував ОСОБА_130 , але вона трубку не брала. Коли автобуси прибули на Петрівку , він телефонував ОСОБА_130 і та відповіла, що зараз вони постоять і поїдуть далі, все буде нормально. Водіям ніхто нічого не казав поки не трапилась бійка. Коли вони виїхали за місто ОСОБА_132 набрав водія, той передав слухавку ОСОБА_130 , яка була поряд із ними, але не брала слухавку на дзвінки ОСОБА_133 . ОСОБА_134 сказала, що вже вони повертаються на Харків. Свідкові розповів водій, що в автобус затолкали якогось хлопця, що знаходився у кінці автробуса, він вийшов із автобуса своїми ногами і його повели до посту ДАІ. Хлопця вивели з автобуса Сканія, водієм якого був ОСОБА_135 . Хлопця затягнули в автобус біля метро, назву метро не пам"ятає. Серед пасажирів були студенти, жінки, не всі нашої національності. Коли автобуси виїзжали з Харкова ОСОБА_132 давав вказівку оглянути багаж, щоб нічого забороненого у них не було. Автобуси повернулися до Харкова під ранок наступного дня, точного числа місяця не пам"ятає, сказав, що це було в січні 2014 року. Автобуси оглядав, бачив на зовнішній частині лівого боку автобуса вмятину. Розрахунок мала здійснити ОСОБА_136 , але вона зі мною не розрахувалася, мав з нею зв"язок ще в лютому 2014 року, потім відповідала лише на смс;

- показання свідка ОСОБА_30 , що повідомив про те, що працює у ФОП ОСОБА_133 , який надав їм замовлення про перевезення з Харкова до Києва трьома автобусами групи осіб, які там займаються своїми справами і потім вони повертаються додому до Харкова. Автобуси належали ОСОБА_137 , це автобуси Вольво зі знаком 2052, Сканія 0582 та Фольцваген з номером 1002. Приблизно о 19 год вони взимку 2014 року вони приїхали на Площу Свободи звідки забрали людей і привезли їх до Києва. У Києві вони спочатку зупинилися біля памятника Батьківщина-мати, звідки роз"їхалися по різним напрямкам. Конкретно водій та свідок ОСОБА_138 поїхав автобусом Вольво у напрямку Житомирської траси, де стояв півдня біля блокпосту ГАІ, а потім всі автобуси ввечері зустрілися біля метро Петрівка. За кермом Сканії був ОСОБА_135 , а за кермом Фольксвагену був ОСОБА_139 . До метро Петрівка автобус ОСОБА_140 приїхав останнім, він припаркувався і пішов до салону автобуса Сканія, в якому сиділи і розмовляли водії ОСОБА_126 та ОСОБА_141 . Разом вони бачили як під"їхали якісь автомобілі, бачили групу осіб, із яких хтось був у балаклавах, тримали палки. Між пасажирасми автобуса та пасажирами автомобілей виникла сутичка, всі водії сіли до своїх автобусів і вони роз"їхались окремо. Автобуси зустрілись за межами Києва на виїзді до міста Бориспіль. Пасажирами автобусів були різні люди, українці та особи інших національностей. В інтернеті потім дізнався, що пасажири автобусу викрали особу. Спецзасобів у руках осіб, що їхали атобусами з Харкова, він не бачив. Люди, що їхали в автобусі були одягнені по різному, покидали салон транспортного засобу, приїхали не на екскурсію, спілкувалися російською.

Суд звертає увагу на те, що послідовні, змістовні та детальні показання обох потерпілих, не пов`язаних між собою та не відомих одне одному до подій, у епіцентрі яких вони опинилися ввечері 21.01.2014, у частині характеру та обсягу хуліганських дій, їх безперервності та погодженості між ОСОБА_70 та іншими учасниками нападу, що діяли із застосуванням заздалегідь застосованих для цього засобів та знарядь, загальної обстановки та наслідків нападу узгоджуються з показаннями інших учасників провадження - свідків ОСОБА_142 , ОСОБА_76 , ОСОБА_123 , ОСОБА_30 та іншими письмовими доказами, долученими до справи, а саме:

1) документом - протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_46 від 17.02.2015, під час якого останній впізнав:

-на фото 4 невідомого чоловіка ( ОСОБА_20 , якого 07.12.2015 у справі № 756/8891/15 вироком Оболонського районного суду 07.12.2015 за даним фактом визнано винним), який перебував у групі нападників, безпосередньо під час утримання його в салоні автобусу 21.01.2014 питав його щодо причетності до громадської організації «Автомайдан» та погрожував вбивством, не виключає, що наносив потерпілому тілесні ушкодження;

-на фото 6 невідомого чоловіка (обвинуваченого ОСОБА_21 ), який 21.01.2014 перебував у групі нападників, у автобусі також з`ясовував чи приймав він участь у діяльності «Автомайдану», погрожував потерпілому вбивством і можливо приставляв шило до шиї, наносив тілесні ушкодження;

-на фото 16 невідомого чоловіка ( ОСОБА_34 , відносно якого Дарницьким районним судом м. Києва 05.05.2016 постановлено обвинувальний вирок за епізодом позбавлення волі ОСОБА_46 у справі № 753/1921/17), якого періодично бачив у наметі в лісопосадці.

- протоколом слідчого експерименту від 02.03.2015 за участі потерпілого ОСОБА_46 , який під час вказаної слідчої дії з виїздом на місце пригоди розповів про обставини скоєння стосовно нього вказаних злочинів та показав де саме вони вчинялись.

Зокрема, ОСОБА_48 показав, що 21 січня 2014 року, близько 22 год він їхав із місця свого проживання до його батьків, які проживають по АДРЕСА_3 . Маршрутним таксі прибув на станцію метро Петрівка, яке зупинилось десь за 20 метрів від входу до станції метро на проїжджій частині дороги Оболонського проспекту.

У цей час він звернув увагу, що на проїжджій частині дороги Оболонського проспекту розташовувались два білих автобуса, які зазвичай використовуються для міжміських перевезень, перший (ближчий до потерпілого) автобус розташовувався на проїжджій частині дороги навпроти дальнього по ходу руху Оболонського проспекту входу у метро «Петрівка», в свою чергу другий (дальший від потерпілого) автобус розташовувався по ходу руху Оболонського проспекту з протилежної сторони дороги вказаного проспекту, відразу за першим на півколом дороги. Зазначив, що марки цих автобусів не знає, номерів, у тому числі частково він не запам?ятав. Біля цих автобусів він побачив велику кількість людей, частина з яких стояли до потерпілого спиною, інша лицем. Поряд із першим (ближчим до потерпілого) автобусу знаходився легковий автомобіль (марку автомобіля він не пам?ятає), таким чином, що блокував ліву передню частину вказаного автобуса. Далі показав, що маючи намір перейти дорогу по Оболонському проспекту, та будучи на незначній відстані (орієнтовно 15 метрів) від групи осіб, що стояли поряд першого (ближчого до потерпілого) автобусу, почув вигуки «Тікати». В цей час побачив, як з автобусу який стояв першим (ближчим до потерпілого) стали вибігати люди (близько 20 осіб, при цьому на уточнююче запитання чому в додатковому допиту в якості потерпілого від 17.02.2015 ним вказано 30 осіб відповів, що будучи на місці вважає кількість з 20 осіб більш точною ніж 30), з прикритими білими балаклавами обличчями, зброї у вказаних осіб потерпілий не помічав, окрім палок чи дубинок у руках у декого з них. Інша група осіб, які попередньо розміщувались поряд із першим (ближчим до потерпілого) автобуса та автомобіля, що перекривав його рух, почали розбігатися в різні сторони. Вказані особи вибігали зі сторони водія тобто з лівої частини автобусу (про те потерпілий не виключає, що кілька осіб бігли вздовж правої сторони автобусу) та побігли в його напрямку.

У свою чергу ОСОБА_48 наміру тікати не мав оскільки нічого протизаконного не робив та призупинився на проїжджій частині дороги Оболонського проспекту на відстані кількох метрів навпроти ближнього по ходу руху вказаного проспекту входу у метро «Петрівка». До нього на указане місце підбігла частина цієї групи, не менше 10, які попередньо вибігли з першого (ближчого до потерпілого) автобусу та звалили його з ніг.

Потерпілий продемонстрував місце нападу та за допомогою манекену показав, що після поштовху впав на землю обличчям до низу, вказав розташування свого тіла вздовж проїжджої частини дороги Оболонського проспекту, ногами в бік вулиці Вербова, а головою в бік перехрестя з Московським проспектом. Перебуваючи у вказаному положенні йому по різних частинах тіла, група осіб наносила удари руками та ногами, найбільше по голові та тулубу. Ударів було не менше 20.

Не виключає нанесення йому ударів сторонніми предметами (битами, палицями, іншими предметами), та на місці показав, що намагався заповзти під легковий автомобіль, проте його схопили, підняли, заламали руки за спину і повели до першого (ближчого до потерпілого) автобусу.

Зазначив, що група осіб, яка напала на нього була у «балаклавах» білого кольору.

Потерпілий на місці продемонстрував, яким чином особи після нападу та побиття, заламавши руки за спину, повели його в напрямку передньої частини автобусу, розташованого першим по ходу руху Оболонського проспекту, навпроти дальнього по ходу руху вказаного шосе входу у метро «Петрівка».

Також, зазначив та продемонстрував на місці як його вели із заломленими за спину руками двоє осіб, один з яких взяв його за голову та підняв її, а інші двоє осіб, які стояли попереду нього спричинили йому кілька (2-3) ударів ногами в область його обличчя на проїжджій частині дороги Оболонського проспекту, навпроти павільйону метро «Петрівка», приблизно на рівні середньої лінії павільйону.

Також потерпілий зазначив та продемонстрував, як ці ж особи підвели його до передньої частини першого (ближчого до потерпілого) автобусу та тримали в положенні «заручника», зокрема змусили стояти на ногах нагнувши тулуб та голову донизу із заломленими за спину руками.

Далі двоє нападників утримували його в такому положенні кілька хвилин та вирішували, що робити з ним далі, чи забирати, чи відпускати. Перебуваючи в такому положенні бачив ноги осіб, які стояли поблизу того, їх було не менше 6 осіб, часткового їхній верхній одяг.

На уточнююче запитання чому ним на додатковому допиті в якості потерпілого від 17.02.2015 вказано, що він будучи у такому положенні та місці бачив лише нижню частину ніг осіб, уточнив та зазначив, що в один з моментів, перебуваючи у такому положенні своїм тілом, він побачив осіб по пояс, однак в інших положеннях його тіла (тулубом та обличчям донизу) міг бачити лише кінцівки ніг цих осіб.

Потерпілий продовжив та зазначив, що в цей же час чув між цією групою осіб розмову про те, що його потрібно забирати, куди саме вони не уточнювали.

Після цього потерпілий зазначив, що його завели до першого (ближчого до потерпілого) автобусу, та продемонстрував що вказаний автобус розташовувався на проїжджій частині дороги навпроти дальнього по ходу руху Оболонського проспекту входу у метро «Петрівка».

У салоні автобусу його поклали на сидіння приблизно всередині салону (від середнього входу два ряди в напрямку корми салону), в положенні лежачи обличчям до сидіння, що він міг тільки чути, що відбувається салоні авто. В цей час почув, що з вулиці стали повертатись хлопці і у них була перекличка, під час якої називались прізвиська, а можливо імена, які він не запам?ятав та не пригадує.

Далі зазначив та продемонстрував, що автобус розпочав рух прямо в напрямку вул. Вербова, про те за метрів 20 зупинився.

В цей час йому один із осіб, присутніх у салоні автобусу, наказав підвестись, що він і зробив вставши з сидіння. Пояснив, що роздивився обстановку, яка була в салоні автобусу. Також побачив в салоні автобусу близько 20 осіб, обличчя яких не було видно через те, що на їхніх головах були «балаклави» білого кольору. Водія автобусу з місця його положення, у автобусі він не бачив. Автобус був заведений про те ще не рухався. Присутні особи в «балаклавах» по телефону координували свої подальші дії, нічого особливо в їхніх розмовах потерпілий не чув, окрім того, що останні обговорювали питання їхнього переслідування, так званого «хвоста», а також цікавились автомобілем «Спрінтер» який мав бути поряд з ними. Після цього автобус рушив, та в цей час двоє осіб, які сиділи попереду потерпілого, зняли «балаклави». Вказані особи, зі слів ОСОБА_46 були молодого віку, слов?янської зовнішності (вказаних осіб потерпілий зможе впізнати, у разі їх пред?явлення) та почали потерпілого випитувати чи не бачив він працівників міліції, чи є свідки його викрадення. У відповідь пояснив їм, що знаходився сам та про його місце перебування неподалік метро «Петрівка» нікому не відомо. З приводу почутого, вказані особи в його адресу висловились, що: оскільки немає свідків викрадення, то його не будуть шукати. Слова вказаних осіб сприйняв як погрозу, оскільки зрозумів, що нападники не є правоохоронцями. За цим вказані особи його запитували, яким чином опинився на вулиці поблизу приміщення станції метро «Петрівка», чи є учасником Автомайдану, скільки ще є таких осіб як він, хто старший серед них, які його завдання. Потерпілий відповів їм, що ніякого відношення до запитуваного не має.

У цей час з передньої частини салону до потерпілого підійшла особа (віком близько 35 років, темне волосся, худорляве обличчя, ріст близько 180, середньої тілобудови, без ознак спортивної зовнішності, одягнений у темну куртку з капюшоном, без головного убору, нижче поясу його одяг не запам?ятав, у разі пред?явлення зможе впізнати вказану особу). Вказана особа представилась, як саме не запам?ятав. Він йому теж назвав своє ім?я. Особа, ім?я якої потерпілий не запам?ятав, зазначила, що він затриманий у зв?язку з протидією представникам влади, але які саме дії потерпілим вчинялись, не уточнювалось. ОСОБА_48 мовчав, оскільки боявся щось говорити чи суперечити вказаній особі.

Із його слів, в цей час, на нього злим поглядом дивились інші присутні в салоні автобусу особи.

Особа, яка представлялась, але ім?я якої він не запам?ятав продовжила інтенсивно запитувати і одночасно звинувачувати його у протидії. Усі запитання стосувались відомостей про Автомайдан, а також вказану особу дуже цікавили відомості про акції, які відбувались по вул. Грушевського м. Київ. На запитуване заперечував та говорив їм правду.

У цей час вищезазначена особа в наказній формі наголосила йому зізнатися, у чому не уточнювалось. На його запитання в чому він повинен зізнатись ніхто з присутніх осіб нічого не казав, але кілька з них тримали мобільні телефони в руках та чекали «зізнання», щоб це відзняти.

Потерпілий повідомив, що відмовився будь-що говорити на камеру, на це йому я присутні, хто саме не знає почали погрожувати, а саме казали, що в протилежному разі вб?ють.

Також додав, що у зв?язку з його відмовою, невідомі особи, що знаходились в салоні автобусу почали поводитись більш агресивно, продовжили звинувачувати та одночасно наносили йому удари по голові та в груди. Хто саме бив не бачив, оскільки намагався прикритися від ударів. У цей час у нього відібрали мобільний телефон та відшукували в ньому відомості, що їх цікавлять, зокрема останні дзвінки та смс-повідомлення, фото та відео зйомку.

Пояснив також, що на їхні запитання він відповідав про власників телефонних номерів, які сьогодні раніше йому телефонували або він особисто когось набирав. За цим потерпілому повернули мобільний телефон, та попросили паспорт. Потерпілий відкрив та зі своїх рук надав їм можливість сфотографувати його.

Після цього, вищеописаний потерпілим чоловік, який його попередньо-допитував (потерпілий зрозумів, що він був головним у вказаній групі), забрав паспорт та мобільний телефон потерпілого та направився по салону автомобіля в напрямку водія, а потерпілий в свою чергу залишився на тому ж місці. Через деякий час потерпілому «старший групи в автобусі» приніс його телефон з викликом до його матері ОСОБА_143 (чи на мобільний номер НОМЕР_8 чи на домашній номер НОМЕР_9 точно сказати не може), ій по телефону потерпілий сказав, що в нього все добре та скоро поверниться. Вказане повідомив за вказівкою нападників. Також аналогічно за вказівкою нападників зі свого мобільного номеру НОМЕР_5 здійснив виклик до дружини на номер мобільного НОМЕР_10 , та вказав аналогічне.

Із розмов зрозумів, що вони не місцеві, крім того, 4-5 разів вони говорили, що везуть його у Харків, і між собою пару разів говорили про Харків.

Між собою вони спілкувались виключно російською мовою, і серед них були візуально особи кавказької національності, зокрема їх більша частина. Вказані особи безпосередньо казали, що його по дорозі до Харкова можуть вбити, при цьому погрози були реальними оскільки одні з них вже хотіли це зробити, але інші не давали цього робити. Також один з нападників кавказької національності (у разі пред?явлення зможе його впізнати, молодого віку, невеликого зросту спортивної зовнішності, волосся чорного кольору) тримав шило в руках та періодично підставляв його до горла, очей та серця потерпілого, рішуче погрожуючи нанести удар. Пригадує, розмови нападників, що їх начебто переслідували машини «Автомайдану». В подальшому будучи в салоні автобусу до нього підійшов чоловік (віком близько 55 років, низького зросту, сиве волосся, худорлявої тіло будови, у чому був одягнений точно не пам?ятає, у одяг темного кольору, уразі пред?явлення зможе його впізнати), який також почав звинувачувати його в участі у Автомайдані, при цьому погрожував йому вбивством.

Також в цей час вказана особа плюнула ОСОБА_144 в обличчя та взяла його за волосся й сильно декілька разів рванула. За цим вказаного чоловіка попросили піти, що той і зробив, а потерпілого в свою чергу іншими особами, які знаходились в салоні автобусу було обшукано по кишенях. Він намагався самостійно вивертати кармани. З карманів потерпілий дістав, декілька монет та жетон на фунікулер. Після того як вказані особи запитали, що це за жетон, він пояснив, що остаточно зрозумів, що нападники не місцеві.

У той час коли ОСОБА_48 вивертав кармани помітив, що в салоні автобусу таких як він у «заручниках» є ше одна людина чоловічої статі. Потерпілий зазначив, що в салоні автомобіля окрім молодих хлопців (невідомих осіб кавказької зовнішності) та особи, що його допитувала, яка на погляд потерпілого була «старшим групи», були старші люди, зокрема той чоловік який рвав на ньому волосся та інші старші особи, в тому числі жіночої статі, їх точну кількість вказати не може.

Також ОСОБА_48 зазначив, що в автобусі його утримували близько 2 годин, переміщуючись по м. Києву та області. Сидячи у салоні, через бокове вікно автобуса, шторка на якому була не до кінця прикритою, а також через лобове скло, він частково бачив місця - споруди, будинки із знайомими назвами, поблизу яких вони проїжджали.

На пропозицію показати вказані місця в м. Києві та області відповідно до послідовності їх переміщення, він погодився та зазначив, що зможе вказати місця повз які рухався автобус в якому його утримували та їх послідовність. Зазначив, що ці місця є для нього орієнтирами та одночасно такими, які він вважає найбільш правильними, після чого учасники слідчої дії направились на орієнтовні місця, вказані потерпілим за їх послідовністю.

Зокрема потерпілий першим місцем продемонстрував на місце проїжджої частини дороги вул. Маршала Малиновського, неподалік житлового будинку №5 площі Дружби Народів, з якого він помітив приміщення Сімейного центру розвитку та розваг «Дивосвіт», розташованого по вул. Маршала Малиновського, 24/10 у місті Києві.

У подальшому другим орієнтовним місцем продемонстровано місце проїжджої частини дороги Оболонського проспекту, з якого він помітив приміщення ТРЦ "Dream Town" № 1, що по Оболонському проспекту, 16 в м. Києві.

За цим, потерпілий орієнтовного продемонстрував на орієнтовне місце проїжджої частини дороги вул. Маршала Малиновського, з якого він помітив приміщення ТРЦ «Метрополіс», що по вул. Маршала Малиновського, 5 в м. Києві.

Після цього, продемонстрував на орієнтовне місце проїжджої частини перехрестя доріг вулиць Петра Дегтяренка та Полярна, з якого він помітив приміщення магазину будівельних матеріалів «Леруа Марлен», що по вул. Полярна, 17а в м. Київ.

В подальшому продемонстровано на орієнтовне місце проїжджої частини дороги вулиці Набережної у м. Вишгороді, з якого він помітив приміщення магазину «Еко-маркет», що по вул. Набережна, 26 у м. Вишгороді Київської області.

Після цього, продемонстровано на орієнтовне місце проїжджої частини дороги вулиці Шолуденко у м. Вишгороді, з якого він помітив приміщення готель-ресторану «Вишеград», що по вул. Шолуденко, 17а у м. Вишгороді Київської області.

За цим, потерпілим продемонстровано на орієнтовне місце проїжджої частини дороги Набережного шосе, з якого помітив «Парковий міст», що в м. Києві.

Також зазначив, що в подальшому його відвезли в район станції метро «Бориспільська». Виходячи з автобусу, він помітив, що окрім того автобусу, в якому його утримували та перевозили, прибув ще один автобус, який попередньо знаходився на Оболонському проспекті та розташувався позаду автобусу, в якому їхав потерпілий. У той час коли потерпілого виводили з автобусу на вулиці вже чекала інша група осіб (не менше 10, впізнати нікого з них не зможе), в руках яких потерпілий бачив ножі. Вони між собою сперечались щодо потерпілого, предмету він не зрозумів. Далі його передали вказаній групі та останні його повели із заломленими за спину руками. ОСОБА_48 не бачив куди його ведуть, оскільки головою та тулубом був направлений до землі, про те зрозумів що його ведуть в глибину лісопосадки. Вели близько 50 метрів від проїжджої частини дороги, зупинки автобусу, спочатку вздовж проїжджої частини дороги, а в подальшому в глибину лісопосадки у зведену там палатку. Вказаний маршрут потерпілий зможе показати на місці.

Далі потерпілому запропоновано продемонструвати місце зупинки автобусу в районі станції метро «Бориспільська» та його рух у лісопосадку. На що він погодився і учасники слідчої дії направились на указане ним місце.

Зокрема учасники слідчої дії прибули на Бориспільське шосе де потерпілий продемонстрував місце зупинки автобусу на проїжджій частині дороги Бориспільського шосе у напрямку руху до міста Борисполя, біля знаку закінчення населеного пункту «Київ», де він був переданий іншій злочинній групі для подальшого утримування у лісопосадці в ніч 21-22.01.2014 року. Також продемонстрував подальший рух у лісопосадку до зведеної там палатки та її розміщення, а саме на відстані близько 15 метрів від підземного переходу Бориспільського шосе зі сторони дорожнього знаку закінчення населеного пункту «Київ». При цьому в ході слідчого експерименту зазначив, що схиляється до того, що палаток було не дві, як попередньо ним вказано на допиті, а одна в якій його утримували, при цьому другу палатку, міг сплутати з указаним приміщенням підземного переходу.

ОСОБА_48 зазначив, що коли його завели до палатки, то посадили в ній на землю. Попереду нього стояли група осіб (15-20), із них одна жінка, яка тримала мікрофон. Один з присутніх тримав в руках напівпрофесійну відеокамеру з світло-лампою направленою на потерпілого, а тому він не міг розпізнати чітко присутніх по окремих ознаках.

У цей час до палатки увійшла особа у «балаклаві» чорного кольору, яка представилась старшим групи та почала розмовляти намагаючись знайти з потерпілим «контакт», а саме націлити його на «зізнання» в якому потерпілому допоможе.

На пропозицію у чомусь зізнатись ОСОБА_48 відмовився та розповів про усі відомі йому обставини, сказав що ні в чому зізнаватися не буде. На це вказана особа надала вказівку заломити потерпілому руки та розтягувати на шпагат ноги. Двоє з числа групи (впізнати їх не зможе) підійшли до потерпілого та почали в різні сторони викручувати руки спричиняючи нестерпну біль. В цей час не зупиняючись особа на голові якої була «балаклава» чорного кольору, яка представилась старшим, заклала потерпілому до ротової порожнини рукавицю, та зняла з потерпілого штани й труси. Іншим присутнім особам, «старший групи» наказав тримати ноги потерпілого, розтягуючи їх у шпагат. В цей час «старший групи» руками стискав статеві органи ОСОБА_46 , спричиняючи йому нестерпний біль, вказане він коментував, говорячи на камеру під запис зазначивши, щоб дивились, що з усіма так буде. Вказане адресувалось усім учасникам Майдану.

За цим потерпілим продемонстровано обставини знущань над ним групою осіб, а саме викручування рук та розтягування ніг в шпагат, що відбувалось в палатці, розташованій у лісопосадці, на відстані близько 15 метрів від приміщення підземного переходу Бориспільського шосе, зі сторони дорожнього знаку закінчення населеного пункту «Київ».

За цим ОСОБА_48 зазначив, що в подальшому між цією групою осіб почався переполох. Між собою вони говорили про сторонніх на території. На це майже уся група вийшла з палатки, залишивши його з кількома особами не більше трьох.

Як згодом виявилось сторонніми були особи з іншої групи, з якими вони теж координували свої дії.

У вказаній палатці ОСОБА_48 пробув близько 1 години. Майже наприкінці до палатки привели, ще одного чоловіка на допит (віком близько 40 років, низького зросту, круглої форми тіла, у разі пред?явлення зможе його опізнати).

Також ОСОБА_48 зазначив, що в подальшому всі присутні чекали на старшого, який мав вирішити, що робити з ним. По прибуттю іншого «старшого групи», вже без «балаклави» на голові (у разі пред?явлення може його впізнати, віком близько 40 років, середнього зросту та тілобудови, одягнений у темну куртку); відповів на усі його запитання з приводу обставини перебування поблизу станції метро «Петрівка». Далі старший групи, у одного з присутніх осіб (потерпілий пояснив, що - не запам?ятав його), що стояв відразу при вході у палатку, тобто на вулиці, взяв мобільний телефон та зателефонував на номер дружини ОСОБА_46 , що він попередньо повідомив на вимогу «старшого групи».

Розмова між «старшим групи» та дружиною потерпілого відбувалась поза межами палатки. Повернувшись він знову поставив аналогічні запитання, про причину перебування на станції метро «Петрівка», відношення до Автомайдану, відомості про акції протестів в м. Києві. Після цього вказана особа знову зателефонував дружині потерпілого, при цьому розмова відбувалась знову: поза наметом.

За цим, прийшовши вказана особа наказала потерпілому заспокоїти його дружину по телефону та дав мобільний телефон з якого попередньо вів спілкування.

ОСОБА_48 в ході спілкування по телефону заспокоїв дружину. За цим вказана особа вивела його з палатки.

У ході слідчого експерименту ОСОБА_48 зазначив, що будучи на вулиці він помітив групу з 20 осіб, які розташовувались по лінії підземного переходу зі сторони лісопосадки при цьому з його слів ним попереднього на допиті вказано на зведену біля цієї групи осіб другу палатку, проте будучи безпосередньо на місці вважає її не зведеною палаткою, а приміщенням підземного переходу. Вказана група осіб була у «балаклавах» з палицями в руках, одному з них вказана особа повернула телефон, по якому потерпілий спілкувався зі своєю дружиною.

Вказана особа вивела потерпілого з лісопосадки, пройшла разом з ним на певну відстань від палатки та зупинилась неподалік приміщення АЗС, де у ОСОБА_46 попросила вибачення наголосивши, що вказане відбувається у зв?язку з подіями в Україні (Майданівськими подіями). Ця особа надала потерпілому 290 гривень на проїзд та наказала йому пройти, вказавши напрямок не менше одного кілометру й лише після цього «зловити» машину та направитись до місця проживання.

У подальшому потерпілим продемонстровано його рух від палатки по лісопосадці до місця, де йому було вказано направитись до місця проживання;

- висновком експерта № 481 від 06.03.2014 за результатами проведення судово-медичної експертизи відповідно до якого у ОСОБА_53 виявлено синець - на повіках лівого ока, садна обличчя, контузію 1 ступеню лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я), що спричинені тупим предметом (предметами) і могли утворитись 21.01.2014.

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_44 від 06.03.2015, під час якого останній показав та розповів про обставини вчинення щодо нього кримінальних правопорушень. Під час вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_145 з виїздом на місце пригоди, розповів про обставини скоєння стосовно нього вказаних злочинів та вказав де саме вони вчинялись та при яких обставинах.

Так, ОСОБА_145 зазначив, що 21 січня 2014 року, він на власному автомобілі марки «Сіат-кордоба» д.н.з. НОМЕР_11 червоного кольору, підвозив товариша ОСОБА_146 до станції метро «Петрівка». Рухались з Московського проспекту по Оболонському проспекту в напрямку вул. Вербова.

ОСОБА_145 в ході слідчого експерименту показав на місце де вони зупинились на автомобілі, а саме поблизу першого (ближчого від припаркованого автомобіля) входу до павільйону станції метро «Петрівка» у вказаному напрямку.

У подальшому ОСОБА_145 повідомив, що вони вийшли з авто купили каву та стали біля його припаркованого авто.

Будучи у вказаному місці попереду них на відстані 10-15 метрів навпроти (далі від припаркованого авто) входу павільйону станції метро «Петрівка» розташовувався автобус світлого кольору з Харківськими номерами, поряд з вказаним автобусом перебувало кілька осіб, до 5. За цим потерпілий разом з його товаришем ОСОБА_69 помітили як проїзд вказаному автобусу перекрили кілька легкових автомобілів, його ліву та передню частину.

За цим з легкових автомобілів з розпізнавальними знаками «Автомайдану» вийшла невелика група осіб. Останні розташувались поряд з переднього боковою частиною першого автобуса та на підвищених тонах почали розмовляти з особами, які стояли поряд з вказаним автобусом, з ким саме розмовляли (водієм чи пасажирами) та про що саме вони не чули.

За цим, він та ОСОБА_147 вирішили підійти ближче, а саме стали на повороті (перше напівколо), який веде до проїжджої частини дороги по Оболонському проспекту в напрямку Московського проспекту. Йдучи на вказане місце потерпілий помітив, ще два автобуси з Харківськими номерами.

Потерпілий показав, що другий - мікроавтобус білого кольору марки «Фольксваген» чи «Мерседес Спринтер» з Харківськими номерами, розташовувався на невеликій відстані за першим автобусом по тій же полосі дороги Оболонського проспекту, між ними знаходився легковий автомобіль, присипаний снігом. А по ходу руху з протилежної сторони дороги Оболонського проспекту, відразу за першим півколом дороги розташовувався третій автобус з Харківськими номерами.

Також, потерпілий зазначив, що йдучи на указане місце та будучи там помітив як з першого та третього Харківських автобусів, точно сказати за другий не може, повиходило по кілька груп осіб. При цьому характерно було те, що саме з першого автобусу повиходили група осіб кавказької зовнішності, які розташувались за другим мікроавтобусом. З третього автобусу вийшли особи слов?янської національності.

За цим потерпілий помітив як один чоловік з числа «Харківських» який вийшов з першого Харківського автобусу натягнув «Балаклаву» на обличчя білого кольору, яка попередньо була шапкою на його голові та махнув рукою як знак нападу групі осіб (близько 7) кавказької зовнішності, які стояли на проїжджій частині дороги Оболонського проспекту поблизу мікроавтобуса.

На запитання слідчого, які прикмети цих осіб потерпілий відповів, що вони були молодого віку указаної національності, у частини з них була щетина на обличчі. Балаклав на їх обличчі не було, потерпілий їх добре запам?ятав, при цьому зазначив, що указана група була сфотографована в цей момент його товаришем ОСОБА_67 .

В цей час вказана група осіб (близько 7) кавказької зовнішності першою кинулась в напрямку розташування групи осіб з числа автомайдану, також за ними майже одночасно почали вибігати з першого «Харківського» автобусу інші особи, частина з яких вже була у білих «Балаклавах» на обличчі з бітами та металевими арматурами в руках та почали нападати на осіб (автомайдану та перехожих), а також одночасно пошкоджували автомобілі, які розташовувались поряд з першим автобусом, що перешкоджав йому рух. Зі слів потерпілого нападники збивали людей 3 ніг та наносили їм удари, вказане відбувалось миттєво та дуже інтенсивно, ніхто не міг зрозуміти, що відбувається. Всі тікали у різні сторони.

В свою чергу потерпілий показав та зазначив, що в момент нападу він намагався втекти та побіг через проїжджу частину дороги Оболонського проспекту в напрямку розташування його автомобіля, а ОСОБА_147 в протилежному напрямку, куди саме не помітив. Тікаючи у вказаному напрямку, будучи напівшляху до його авто, майже по центру проїжджої частини дороги Оболонського проспекту, навпроти павільйону метро «Петрівка», приблизно на рівні середньої лінії павільйону, група осіб ударами рук та ніг збили його зніг, ударів було більше 10 та вони наносились по ногам, тулубу, голові в різні їх частини. Він впав на землю, яким чином точно сказати не може, проте в наслідок падіння як таких тілесних ушкоджень не отримав, в подальшому його лежачого продовжували бити руками, ногами та сторонніми предметами (чи бітами чи арматурою точно потерпілий сказати не може).

На запитання слідчого в якому положенні перебував потерпілий, лежачи на землі після падіння, останній зазначив, що передньою частиною тіла та обличчям до землі.

За чим потерпілий продовжив та зазначив, що він в цей час намагався піднятися, в свою чергу нападники не давали цього зробити, оскільки продовжували наносити удари по тілу, зокрема найбільше по голові, при цьому він зумів підвестись на коліна, опираючись на обидві руки та навколішках повз по проїжджій частині дороги Оболонського проспекту в бік його машини, яка розташовувалась на відстані близько 10 метрів від нього. Повзучи до вказаного місця, їм назустріч їхали машини, проте його та групу осіб, що наносили йому удари об?їжджали та на допомогу не зупинялись.

Далі повзучи поблизу першого Харківського автобусу, майже до лінії розташування задньої осі автобусу, зумів під нього залізти.

На запитання слідчого в якому положенні потерпілий знаходився під автобусом, останній показав та зазначив, що розташовувався під ним наполовину тілом, тобто по пояс, спиною лежачи на землі, а грудьми та обличчям до днища автобусу.

Також, потерпілий показав та зазначив будучи у такому положенні під автобусом, нападники його не припиняли бити, наносячи удари по ногам. За цим більша частина нападників побігло далі, а інша схватила його руками за ноги та витягнули з під автобусу. Зазначив, що це були особи кавказької зовнішності, що здійснювали на нього напад з самого початку, при цьому чітко деталізувати та розмежувати дії конкретно кожного із нападників не може, оскільки витягували його гуртом, схвативши за ноги та одяг, одночасно наносячи удари.

Після того як його витягнули з під автобусу він на ноги не вставав, перебував спочатку лежачи спиною на землі, а в подальшому зумів перевернутися та підвестись на коліна, опираючись на обидві руки. Повзучи навколішках від автобусу в напрямку автомобіля його били ногами по тілу, після чого руками схватили за плечі та одяг потягнувши до себе, внаслідок цього потерпілий лишаючись на колінах припіднявся тулубом, а в цей момент його за спини вдарили твердим предметом по голові, а саме лівій тім?яній частині, розбивши її, внаслідок цього потерпілий майже не міг протидіяти, при цьому його утримували група осіб, схвативши руками за тіло та одяг. В цей момент один з нападників викрутив його праву руку, в якій він тримав мобільний телефон, та вирвала його з руки. Під час цього ОСОБА_145 повертав голову назад через праве плече та помітив безпосередньо особу, яка викручувала руку та вирвала його мобільний телефон, також бачив, що нападники були описані ним особи кавказької зовнішності.

На запитання слідчого чи постійно потерпілий тримав мобільний телефон в руці, останній повідомив, що цього не може на даний час пригадати, можливо він у нього постійно був у руці, а можливо вказаний мобільний телефон він дістав в процесі нападу, не виключає, саме будучи під автобусом.

За цим продемонстрував та зазначив, що після того як викрутили праву руку, та вирвали у нього мобільний телефон, йому вказані нападники викрутили другу руку та обидві руки утримували викрученими за спину у витягнутому положенні, після чого у нього за спини хтось з числа нападників рукою з внутрішньої лівої кишені куртки дістав та викрав грошові кошти. Точну суму потерпілий пригадати не може, однак зазначив, що це було в межах 1500грн.

В подальшому зумів вирватись від нападників, оскільки викравши його майно, нападники його не утримували проте намагались нанести удари.

Потерпілий продемонстрував та зазначив, що вирвавшись від нападників він побіг до невеликого кіоску охорони ринку «Петрівка», який знаходився поблизу розташування першого (ближчого до його автомобіля) входу у метро «Петрівка». Тікаючи вслід за ним також побігли нападники, про те він зумів влізти до невеликого приміщення (кіоску) з охороною, куди ці особи увійти не зуміли.

Потерпілий зазначив, що за його проханням працівник охорони ринку викликав швидку допомогу. По її прибуттю та госпіталізації на проїжджій частині дороги перелічені ним 3 «Харківських» автобуси вже не помічав;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотокарткам від 05.03.2015 за участю потерпілого ОСОБА_44 , під час якого останній упізнав:

- на фото № 2 - ОСОБА_21 , який разом з іншими почав напад, збив його з ніг, бив його руками та ногами по голові та тілу, витягував разом з іншими його з-під автобусу та забрав у нього мобільний телефон «Айфон 4»;

- на фото № 8 - ОСОБА_20 , який разом з іншими почав напад, збив його з ніг, бив його руками та ногами по голові та тілу, витягував разом з іншими його з-під автобусу;

- на фото № 10 - ОСОБА_22 (якого 07.12.2015 у справі № 756/8891/15 вироком Оболонського районного суду 07.12.2015 за даним фактом визнано винним), який разом з іншими почав напад, збив його з ніг, бив його руками та ногами по голові та тілу, витягував разом з іншими його з-під автобусу;

- на фото № 13 - обвинуваченого ОСОБА_6 , який разом з іншими почав напад, збив його з ніг, бив його руками та ногами по голові та тілу, витягував разом з іншими його з-під автобусу;

- протоколом пред`явлення для впізнання за участю свідка ОСОБА_148 від 05.03.2015, в якому зафіксовано те, що під час слідчої дії останній упізнав серед фото осіб:

- на фото під № 4 ОСОБА_20 ;

- на фото №6 ОСОБА_21 ;

- на фото №9 обвинуваченого ОСОБА_6 ;

- на фото №14 ОСОБА_22 .

Як пояснив свідок він упізнає осіб, а саме чоловіків кавказької національності, які наносили удари руками та ногами чоловікам інтелігентної зовнішності приблизно на середині проїжджої частини неподалік від станції «Петрівка» в місті Києві 21.01.2014 після 22 год 05 хв. Крім того, у особи під № 6 ( ОСОБА_21 ) свідок бачив у правій руці предмет, схожий на лезо ножа. Особу під №14 ( ОСОБА_22 ) кавказької зовнішності свідок впізнав за характерною родимкою темного кольору у вигляді плямки на правій щоці.

- висновком судово-медичної експертизи № 58 від 12.03.21015, відповідно до якого у ОСОБА_44 діагностовано та клінічно підтверджено закриту черепно - мозкову травму, струс головного мозку, забійну рану голови, садна м`яких тканин голови, забій м`яких тканин обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вищевказаний симптомокомплекс у ОСОБА_44 виник не менше як від чотирьох травматичних дій (ударів) тупих предметів з достатньою силою нанесених (спричинення), характерних для даних ушкоджень.

- протоколом огляду місця події від 14.03.2014 під час якого у приміщенні відділення Нової пошти по вул. Маршала Малиновського, 29 у місті Києві працівниками міліції було вилучено мобільний телефон марки Айфон 4 ЕМЕІ 84540, належний потерпілому ОСОБА_43 і отриманий ним від невідомої особи у спосіб зворотної доставки згідно ТТН №3481.

- висновком судової товарознавчої експертизи № 19/15-39 від 05.06.2015 згідно якого вартість викраденого у ОСОБА_149 , мобільного телефону марки Афон 4 станом на 21.01.2014 могла складати 2124,25 грн.

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.01.2015, згідно якого на виконання ухвали слідчого судді №757/38660/14-к вилучено інформацію про телефонні з`єднання у період з 21.01.2014 на 22.01.2014 потерпілого ОСОБА_46 за мобільним номером НОМЕР_12 , його дружини ОСОБА_150 за номером НОМЕР_13 та власника мобільного телефону НОМЕР_14 , з якого нападники телефонували 22.01.2014 ОСОБА_151 .

Встановлено, що 21.01.2014 у період із 23:04 по 23:11 мобільний термінал потерпілого ОСОБА_46 фіксувався базовими станціями в районі міста Вишгород Київської області, а потім в районі вулиці Богатирська в м. Києві, при цьому з нього здійснювалось 3 вихідні дзвінки, два з яких на номер НОМЕР_15 (тривалістю 15 та 20 сек.) та вихідний дзвінок на номер НОМЕР_16 (тривалістю 55 сек.) - номери домашнього та мобільних телефонів матері потерпілого, що повністю узгоджується з його показаннями та даними, що вказані потерпілим під час слідчого експерименту за його участі від 02.03.2015.

Крім того, згідно з інформацією про телефонні з`єднання за номером мобільного телефону НОМЕР_13 , належного ОСОБА_150 , підтверджується інформація про отримані нею 3 вхідні телефонні дзвінки 22.01.2014 у період часу з 00:36 по 01:19 з номеру НОМЕР_14 (тривалістю 01:46, 01:15 та 02:38 відповідно). При цьому місцезнаходження телефонуючого абонента у період здійснення ним дзвінків фіксувався базовою станцією по вул. Колекторна, 24/26 у м. Києві, де і перебували зі слів потерпілого у той момент біля намету нападники і він сам.

За інформацією про телефонні з?єднання власник абонентського номеру НОМЕР_14 (згідно показань ОСОБА_15 та протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_31 - це ОСОБА_37 ) перебував у районі намету біля Бориспільского шосе, починаючи з 21 год 09 хв 21.01.2014.

- документом - протоколом обшуку від 18.03.2015, що проведений у домоволодінні ОСОБА_34 за адресою АДРЕСА_4 на рідставі ухвали слідчого судді Печерського районного суд м. Києва від 19.02.2015 у справі № 757/5748/15-к, під час якого на прохання слідчого в ОВС Управління спеціальних розслідувань ГСУ Генеральної прокуратури України ОСОБА_152 видати сім-картку з номером мобільного телефону НОМЕР_14 оператора Лайф присутній під час обшуку ОСОБА_37 пояснив, що даним номером він користувався більше року тому у зв"язку з чим де зараз перебуває дана смі-картка йому невідомо.

- протоколом слідчої дії від 23.06.2015 за участю свідка ОСОБА_29 , під час якої свідку було пред`явлено для впізнання фотознімки, серед яких:

- на фото №2 він впізнав особу «старшого» (обвинуваченого ОСОБА_6 ), який в автобусі сідав за водійське кермо, намагався керувати його діями та примушував порушувати правила дорожнього руху, говорив про те, що він мав військову підготовку і був дисциплінований роботою в органах правопорядку, інші в автобусі називали його прізвищем « ОСОБА_153 ». Свідок бачив, як вказана особа в автобусі спілкувалася з потерпілим;

- на фото № 10 свідок впізнав ОСОБА_154 ( ОСОБА_155 ), який разом із двома кавказцями у жовтій куртці (впізнав на фото № 29 - ОСОБА_20 ) та червоній куртці (впізнав на фото №31 - ОСОБА_21 ) завели потерпілого до нього в автобус та їхали з ним в автобусі до станції метро Бориспільська;

- на фото під № 9 свідок упізнав ОСОБА_156 , яку 21.01.2014 бачив у районі станції метро Бориспільська;

- на фото під № 34 свідок упізнав ОСОБА_8 , керівника організації «Оплот».

- листом Департаменту ОТЗ МВС України № 38/1/6-870 від 30.06.2015, яким на виконання доручення слідчого ГСУ Генеральної Прокуратури України у рамках кримінального провадження №000164 надано інформацію у вигляді схем пересування ОСОБА_6 (за номером мобільного телефону НОМЕР_17 ), водіїв ОСОБА_29 (за номером телефону НОМЕР_18 ), ОСОБА_30 (за номерами телефонів НОМЕР_19 , НОМЕР_20 ), ОСОБА_28 (за номерами телефонів НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ) згідно радіотехнічної розвідки по маршруту руху потерпілого в період з 21 год 00 хв 21.01.2014 до 00 год 30 хв 22.01.2014, що співпадають із ним у повному обсязі, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_46 та іншими матеріалами кримінального провадження.

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_44 від 21.02.2015, під час якої потерпілий долучив до матеріалів кримінального провадження 22 фотознімки на 17 арк., на яких зображено один із харківських автобусів із номерними знаками НОМЕР_1 , автомобіль Сузукі з номерним знаком НОМЕР_7 , належний свідку ОСОБА_79 , групу осіб, які виходили з першого та третього харківських автобусів, серед яких потерпілим ідентифіковано особи нападників, як особу №1 - ОСОБА_157 (що був одягнений згідно із показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_76 у куртку жовтого кольору) та особу № 2 - ОСОБА_158 (що був одягнений згідно із показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_76 у куртку червоного кольору). В потерпілого не виникло сумнівів щодо ідентичноситі цих осіб тим особам, які напали на нього в групі із застосуванням насильства та відібрали майно. Крім того, потерпілим ОСОБА_159 надано інформацію щодо акаунтів у соціальній мережі «Вконтакте», які використовували дані нападники станом на січень 2014 року.

- протоколами огляду від 02.03.2015, предметом яких є сторінки соціальної мережі «Вконтакте», створені ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та обвинуваченим ОСОБА_6 , на яких виявлені завантажені ними фотографії, що збережені на диск та долучені до вказаних 4 протоколів.

- висновком експертів №5223/15-35 від 19.06.2015 за результатами проведення портретної експертизи, предметом дослідження якої виступали фотознімки, зроблені та надані свідком ОСОБА_160 на яких зображена група осіб, що стоїть поряд із передньою лівою частиною білого мікроавтобусу, а також цифровий носій із фотознімками обвинуваченого ОСОБА_21 (у кількості 58 шт.), ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , та ОСОБА_6 .

Так, за результатами експертного дослідження встановлено, що на фотознімках із ком пакт-диску СД-Р, серійний номер 3097 53 МА 4216, що був наданий свідком ОСОБА_160 , в групі осіб, що стоять поряд із передньою лівою частиною білого мікроавтобусу зображені ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , як співучасники хуліганських нападів, грабежу та позбавлення волі ОСОБА_46

- протоколом пред"явлення для впізнання за фотознімками від 07.05.2015 за участю підозрюваного ОСОБА_6 , яким зафіксовано те, що під час слідчої дії за участю захисника ОСОБА_161 обвинувачений впізнає на:

-фото №1 особу на ім"я ОСОБА_162 ( ОСОБА_17 ), що перебуває у близьких стосунках із ОСОБА_8 , неодноразово бачив їх удвох, він входив до складу ГО "Оплот" і приймав участь у поїздці 21.01.2014 із Харкова до Києва. ОСОБА_162 був одним зі "старших" у цій поїздці, організовував та керував групою осіб із першого автобуса, в якому утримували ОСОБА_163 .. Також він перебував на станції "Петрівка" в момент нападів, вибігав із першого автобусу з балаклавою на обличчі. До моменту нападу мав при собі хомути, які повинні були використовуватись в якості наручниківю Вказані хомути ОСОБА_196 видала ОСОБА_125 при зустрічі 21.01.2014 на Одеській площі. З " Петрівки" ОСОБА_162 рухався у першому автобусі.

- на фото №26 впізнає ОСОБА_156 , що входила до складу ГО "Оплот", наскільки йому відомо працювала говоловним бухгалтером, перебувала у близьких стосунках із ОСОБА_8 . Вона приймала участь 21.01.2014 у поїздці до м. Києва, прибула туди на одному з двох великих автобусів, бачив її на Одеській площі, коли її та ОСОБА_165 на автомобілі "Тойота Прадо" привіз ОСОБА_166 . ОСОБА_136 особисто роздавала білі балаклави та хомути, а також у подальшому йому стало відомо зі слів ОСОБА_167 та ОСОБА_165 про те, що ОСОБА_134 вказувала на основне завдання їхньої поїздки до Києва, зокрема допомагати працівникам ДАІ зупиняти автобуси з великими групами осбі, не дати можливості потрапити у м.Київ та у разі їх супротиву затримувати та передавати працівникам міліції.

- на фото № 36 категорично впізнає ОСОБА_154 ( ОСОБА_18 ), що перебував у близьких відносинах із ОСОБА_8 , обвинувачений неодноразово бачив їх удвох, він входив до ГО "Оплот". Даний чоловік приймав участь у поїздці 21.01.2014 із Харкова до Києва, він сіпльно з ОСОБА_168 (на фото №1) організовував та керував поїздкою осіб першого автобусу., перебував на станції "Петрівка" в момент нападів, вибігав із першого автобусу з балаклавою на обличчі, мав у руках предмет, схожий на біту чи дерев"яну палицю. Бичив як ОСОБА_169 на "Петрівці" закручував руки ОСОБА_62 за спину та заводив до автобуса. ОСОБА_57 із цього приводу мав телефонну розмову із ОСОБА_170 і той надав вказівку відвезти "заручника" до нього. ОСОБА_169 також із заручником рухався до Бориспільської і першому автобусі, потім бачив його поблизу лісопосадки біля станції метро Бориспільська. Знає, що саме ОСОБА_171 у палатці в лісопосадці за вказівкою ОСОБА_8 викручував руки потерпілому, в той час коли ОСОБА_112 зжимав потерпілому геніталії.

-на фото №38 та №43 впізнає ОСОБА_172 та ОСОБА_173 , як учасників поїздки до Києва 21.01.2014, що перебували в районі станції метро Петрівка, чи приймали участь у нападах не пам"ятає.

- листом Департаменту карного розшуку МВС України від 05.05.2015 № 7/3852 на доручення слідчого, в якій вказаний встановлений номер мобільного телефону ОСОБА_8 - НОМЕР_23 .

- листом ГУБОЗ МВС України №9/21-2710 від 27.02.2015 про виконання доручення слідчого під час якого встановлено, що момент виконання доручення встановлено 3 осіб, із числа мешканців Харкова, студентів Харківського національного економічного університету, азербайджанців, які 21- 22 січня 2014 року брали участь у складі організованої злочинної групи у викраденні ОСОБА_46 , є членами організації «Оплот», а саме ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця республіки Азербайджан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .

У ході аналізу трафіків телефонних з`єднань мобільних телефонів членів БК «Оплот» у період часу з 21.01 по 22.01.2014 встановлено, що під час подій, які відбувались у районі станції метро Петрівка у м. Києві спільно з ОСОБА_21 та вищевказаними особами перебував і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник спортивного клубу «Блек Барс», спортсмен-боєць, діючий слідчий Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС у Харківській області, який користувався номером мобільного терміналу НОМЕР_17 .

- протоколом тимчасового доступу до речей і докуменитів від 04.02.2015, яким засіксовано вилучення на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2015 у справі №757/5751/15-к інформації про телефонні з"єднання ОСОБА_20 , що користувався номером телефону НОМЕР_24 мобільного оператора "Лайф". Так, отриманим доступом до вищевказаної інформації встановлено, що ОСОБА_20 перебував у м. Києві 21.01.2014, починаючи щонайменше з 09:21, де знаходився у центральній частині міста до 12:47. З 16:04 мобільний термінал ОСОБА_75 фіксується вишкою базової станції оператора зв"язку у районі проспекту Академіка Глушкова, 38б (у напрямку виїхду з міста у бік Одеської траси), а з 21:24 по 22:10 ОСОБА_73 перебуває в районі станції метро Петрівка (його мобільний термінал фіксується базовою станцією по вул. Вербова, 17). У період 01:16 вже 22.01.2014 ОСОБА_73 перебуває в районі наметового містечка біля станції метро Бориспільська, де утримували ОСОБА_46 , а пізніше о 01:29 та 01:58 він рухається автодорогою із Києва до м. Харкова.

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2015, яким оформлено виїмку інформації про телефонні з"єднання за номером НОМЕР_17 оператора мобільного зв"язку "Лайф", належним обвинуваченому ОСОБА_6 .

У результаті аналізу трафіку розмов обвинуваченого за 20.01.2014 встановлено, що до 23:54 мобільний термінал ОСОБА_65 фіксується вишками базових станцій м. Харкова, після чого обвинувачений починає рухатись маршрутом Харків-Пісочин-Люботин-Пирятин-Переяслав-Хмельницький-Бориспіль і о 09:25 21.01.2014 фіксується у районі вул. Колекторної міста Києва. Із 09:55 до 12:55 мобільний телефон ОСОБА_65 фіксується вишками базових станцій центральної частини міста Києва і в подальшому переміщається до проспекту Академіка Глушкова (у напрямку виїзду з Києва у бік Одеської траси). Із 21:12, тобто у вечірній чвс 21.01.2014, коли відбувались зуліганські напади на потерпілих ОСОБА_174 та ОСОБА_59 , мобільний телефон обвинувачного до 22:07 фіксується вишкою в районі вул. Вербова, що в Оболонському районі міста Києва поряд із станцією метро "Петрівка".

У період часу з 22:07 по 23:50 21.01.2014 маршрут руху телефонного апарату абонента ОСОБА_6 о співпадає з маршрутом руху мобільного телефону потерпілого ОСОБА_46 із кінцевою точкою перебування обох (потерпілого та ОСОБА_6 ) у м. Києві у районі метро Бориспільська. Там, у районі станції метро Бориспільска мобільний телефон ОСОБА_65 фіксується до 00:58 22.01.2014 після чого він починає рухатися маршрутом Бориспіль-Переяслав-Хмельницький-Лубенський р-н-Полтавський р-н-Харків. О 08:48 22.01.2014 ОСОБА_57 перебуває в районі вул. Сумської у м. Харків.

Також встановлено, що у період 21-22 січня 2014 року ОСОБА_6 найчастіше мав телефонні з"єднання з номерами мобільних телефонів: 62 рази - з номером НОМЕР_25 , належним ОСОБА_19 , директору «Оплот-Інфо», яка о 00 год 30 хв 22.01.2014 також перебувала разом із ОСОБА_6 в районі станції метро Бориспільска; 34 з"єднання з номером 11, що належить ОСОБА_17 , а також мав 25 телефонних з?єднань із номером НОМЕР_26 , що належть керівнику ГО "Оплот" ОСОБА_8 .

Окрім того, за результатами відомостей про розміщення базових станцій мобільних операторів під час телефонних з`єднань підтверджено факт перебування обвинуваченого ОСОБА_6 ,о. у місці скоєння катування ОСОБА_46 - в районі вул. Колекторна буд. 24/26 у м. Києві: починаючи з 23 год 51 хв 21.01.2014 до 00 год 30 хв 22.01.2014.

Крім того, аналізом абоненських з"єднань ОСОБА_6 встановлено наявність спільних зв"язків за вхідними та вихідними з"єднаннями у ОСОБА_6 та ОСОБА_17 із ОСОБА_8 за номером 02 та ОСОБА_175 за номером 86.

- документом - протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2015 з відомостями про телефонні з`єднання відомостях про телефонні з`єднання станом на 21.01.2014-2201.2014 за телефонними номерами ОСОБА_8 - НОМЕР_23 , ОСОБА_17 - НОМЕР_27 , ОСОБА_18 - НОМЕР_28 , ОСОБА_19 - НОМЕР_29 . Відповідно до цих відомостей 21.01.2014 між вказаними особами здійснювалось постійне спілкування за допомогою мобільного зв`язку.

Так, 21.01.2014 встановлена наявність телефонних контактів (розмов та смс-повідомлень): між ОСОБА_8 та ОСОБА_19 - 4 контакти, між ОСОБА_8 та ОСОБА_18 - 3 контакти, між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 - 7 контактів, між ОСОБА_8 та ОСОБА_176 о. 26 контактів, у тому числі 17 контактів - у період між 21:40 до 23:05, між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 - 32 контакти, між ОСОБА_19 та ОСОБА_18 - 16 контактів, між ОСОБА_19 та ОСОБА_6 - 14 контактів. Окрім того, за результатами відомостей про розміщення базових станцій мобільних операторів під час зазначених телефонних з`єднань підтверджені факти перебування вказаних абонентів у місці скоєння катування ОСОБА_46 - в районі вул. Колекторна буд. 24/26 у м. Києві: ОСОБА_8 - 21.01.2014, починаючи з 23:05, де він знаходився до 01:14 вже 22.01.2014, ОСОБА_6 , починаючи з 23 год 51 хв 21.01.2014 до 00 год 30 хв 22.01.2014, ОСОБА_17 - з 23 години 15 хвилин 21.01.2014 до 01 години 11 хвилин 21.01.2014, ОСОБА_19 - з 23 години 37 хвилин 21.01.2014 до 01 години 15 хвилин 22.01.2014.

- листом Департаменту карного розшуку МВС України № 7/3967 від 07.05.2015 на доручення слідчого, в якому зазначено про отримання інформації, що 21.01.2014 у м. Києві ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у складі близько 200 учасників ГО «Оплот» за вказівкою керівника зазначеної організації ОСОБА_8 здійснили виїзд з міста Харкова до міста Києва для протидії акціям протесту громадського руху «Євромайдан». 20.01.2014 у місті Харкові безпосередньо перед виїздом ОСОБА_8 провів інструктаж старших вказаної групи: ОСОБА_177 , ОСОБА_18 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_162 ( як встановлено пізніше - ОСОБА_17 ), під час якого дозволив застосовувати відносно учасників «Євромайдану» фізичну силу, затримувати та передавати їх працівникам міліції. Для поїздки до Києва ОСОБА_178 , ОСОБА_18 , ОСОБА_162 та інші наближені до ОСОБА_8 особи залучили бійців ГО «Оплот», спортсменів, іноземних студентів. Деякі із залучених осіб мали при собі бити. Під час знаходження зазначених осіб у місті Києві їхні дії координував та керував через старших груп безпосередньо ОСОБА_8 , який пізніше 21.01.2014 також приїхав до Києва для отримання грошей за участь «оплотівців» у протидії акціям протесту.

Із метою уникнення відповідальності за вчинювані протиправні дії за командою ОСОБА_8 його підручна ОСОБА_136 придбала та роздала «оплотівцям» для приховування обличчя балаклави білого кольору, в яких пізніше здійснено напад на ОСОБА_179 . Крім того, ОСОБА_136 придбала та передала старшим груп «оплотівців» пластикові хомути, які планувалося застосувати як наручники до учасників «Євромайдану» у випадку здійснення супротиву.

- листом Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України № 9/21- 3864 від 31.03.2015 на доручення слідчого, в якому зазначено що, власником автобусів Сканія з н.з. НОМЕР_1 бежевого кольору та Фольксваген ЛТ 46 х н.з. НОМЕР_2 білого кольору є ОСОБА_180 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_30 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , який являється фізичною особою -підприємцем, що здійснює господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом та має ліцензію серії АЕ №422935 на дозволений вид робіт із внутрішніх та міжнародних первезень пасажирів автобусами. Відповідно до трудових договорів на посаді водія у ФОП ОСОБА_123 працюють громадяни ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Крім того, до матеріалів виконаного доручення долучено копію договору про надання транспортних послуг від 25.12.2013, укладеного між ФОП ОСОБА_181 , що діє на підставі свідоцтва серії НОМЕР_31 , та ОСОБА_18 , предметом якого являється виконання обовязків виділити автобуси та надати транспортні послуги по маршруту Харків-Київ-Харків.

- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 від 14.06.2017, у якому зафіксовано, що під час слідчої дії ОСОБА_15 відобразив маршрут свого руху у період із 21.01.2014 на 22.01.2014, у тому числі показав на місці по вул.. Почайнинській у м. Києві, де знаходився офіс ОСОБА_9 , в якому 21.01.2014 йому та ОСОБА_14 особисто ОСОБА_9 була надана вказівка на збір людей та проведення контролю та координації рухів всіх учасників по місту Києву для виловлювання, затримання, перевезення та передачі людей (майданівців). Саме на цьому місці, де зібрались учасники слідчої дії кожного ранку збирались люди для звітування про виконану роботу, отримання нових завдань, вказівок та отримання розрахунку за виконану роботу. Також, повідомив, що вказаний період співпадає з періодом коли на Бориспільській трасі розташовувався намет «тітушок», де перебував у заручниках раніше невідомий йому ОСОБА_56 . ОСОБА_15 акцентовано увагу на тому, що усіма діями керував особисто ОСОБА_182 .

На запитання слідчого щодо інших осіб, які керували діяльністю груп, підозрюваний повідомив, що при ньому ОСОБА_183 проводив керування два дні, в подальшому керівництвом та контролем займався хлопець на ім?я ОСОБА_184 ( ОСОБА_93 ), який надавав розпорядження всім присутнім та координував безпосередньо і його дії.

Особисто ОСОБА_15 повинен був постійно доповідати вказаній особі про переміщення людей та виконувати вказівки і завдання вказаних вище осіб. Так, одного разу, у вказаний період, його відправили за місто Київ у сторону міста Вишгорода Київської області, де він зустрівся з людьми, які представились « ОСОБА_185 », вказаних осіб він супроводив до станції метро «Житомирська». Пам`ятає, як зустрівся з ними декілька разів, у тому числі на станції метро «Бориспільська».

Також, особисто він відправляв до вказаного офісу свого знайомого ОСОБА_31 для отримання спецзасобів (палок) у період січня 2014 року, які призначалися для затримання автобусів та машин, які направлялися до м. Києва для участі у майдані, при цьому палиці були доставлені на місце біля метро Бориспільська до намету.

ОСОБА_15 повідомив, що на вказане місце ОСОБА_14 приїздив за грошима, які особисто він роздавав людям, а залишок останній возив до дому до ОСОБА_186 .

На запитання щодо старших груп, мети їхнього збору, загальної кількості зібраних людей, оплотівців та фактичного розташування намету, про який розповідав ОСОБА_15 , останній пояснив, що старші груп були чоловіками приблизно 40 років, особисто він їх не знає, вказані особи надавали вказівки кожен своїм групам, тримали зв`язок особисто з ним та доповідали про виконані дії та завдання. Особисто він бачив старших груп 2 рази на місці та біля станції метро Поштова площа в м. Києві.

Крім того, в ієрархічній системі контролю було створено групу швидкого реагування, якою керував ОСОБА_112 , основною метою вказаної групи був супровід осіб, яких затримували,та подальше їх переміщення.

У частині запитання щодо намету, який перебував біля метро Бориспільська , ОСОБА_15 пояснив, що вказаний намет розміщений МНС, як пункт обігріву, зазначений намет знаходився в напрямку м. Бориспіль за постом ДПС, який знаходиться неподалік, ближче до заправної станції в 10-15 кроках біля підземного переходу. Перемістившись на це місце, ОСОБА_15 показав де у січні 2014 року знаходилась палатка обігріву, де він особисто зустрівся з ОСОБА_170 та оплотівцями, які приїхали на трьох великих автобусах.

Візуально він відобразив та продемонстрував місце розташування автобусів, на яких прибули оплотівці, таким чином, по відношенню до учасників слідчої дії автобуси знаходились праворуч на проїжджій частині дороги М03 Бориспільського шосе, в сторону м. Бориспіль.

Крім того, пройшовши вздовж Бориспільського шосе позаду автобусної зупинки ст. м. Бориспільська учасники слідчої дії перемістились у сторону лісосмуги неподалік дороги та зупинки, де ОСОБА_15 усім продемонстрував місце праворуч від нього, у якому знаходилась палатка обігріву МНС, вхід у вказану палатку розташовувався зі сторони тротуару в 3-4 кроках від доріжки та перебував прямо відносно нього. Неподалік на проїжджій частині дороги стояла машина ОСОБА_187 , в якій знаходились спецзасоби, які були отримані в офісі ОСОБА_188 на попередньо вказаному місці.

ОСОБА_15 повідомив, що в цій палатці в метрах 5-6 відносно нього з лівої сторони входу знаходився утримуваний ОСОБА_56 .

На запитання щодо кількості людей, які перебували на цьому місці, ОСОБА_15 повідомив, що навколо намету було приблизно 100 осіб, більша кількість перебувала біля зупинки відкіля рухались всі учасники слідчої дії.

Додатково повідомив, що пам`ятає як утримуваному ОСОБА_62 задавали якісь запитання при цьому затриманий перебував на колінах та йому в обличчя світили ліхтариком, однак про що саме була розмова, він не чув, перед цим він особисто бачив як невідома особа вдарила утримуваного ногою в плече та хлопець який тримав ліхтарик, вдарив останнього правою рукою по обличчю.

- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_31 від 08.12.2016, в якому зафіксовано, що в ніч із 21 на 22 січня 2014 року він знаходився біля метро «Бориспільська», в районі зупинки транспорту, де розташовувались дві палатки, там він спостерігав за в`їздом автобусів у м. Київ. У дане місце він приїхав за дорученням ОСОБА_189 , показав де вони поставили машину і як пройшли до платки, де вона стояла та з якого боку був вхід до неї. Повідомив, що їм із ОСОБА_111 подзвонив ОСОБА_108 і сказав, що приїхали якісь люди і вимагають пароль і старшого. Коли приїхав побачив автобуси, багато людей у масках. Пояснив, що з палатки вийшов «здоровий» чоловік у масці і спортивній куртці, який почав спілкуватись із ОСОБА_190 , що був на місці до їх приїзду, повідомив ОСОБА_116 та ОСОБА_106 про те, що нашого «пацана» взяли в «плєн» і він зараз у палатці, проти їх туди не впускали. Хлопця вивели з палатки запитали чи «наш», отримавши підтвердження відпустили. У нього був розбитий ніс.

ОСОБА_100 був з «великим» чоловіком, який вийшов із палатки, та вони знаходились в районі палатки, декілька разів безперешкодно заходив і виходив. Вони розібрались у тому, що ці люди з «Оплоту» були свої. Він чув, що це був « ОСОБА_118 », але хто вони такі він не знав. У палатку ОСОБА_100 заходив сам, що він там робив ОСОБА_40 не знає. ОСОБА_108 повідомив ОСОБА_106 , що у нього забрали телефон (з якого ОСОБА_15 спілкувався з дружиною потерпілого ОСОБА_179 .

Люди, які прибули автобусами, пробули біля палатки близько години після чого з криками близько 1 години ночі поїхали на автобусах. Коли група осіб від`їхала на автобусах ОСОБА_191 вийшов із палатки і за ним вийшов побитий якийсь невідомий чоловік. ОСОБА_100 викликав таксі і сказав, що його треба відправити додому. Раніше цього чоловіка ОСОБА_40 не бачив. ОСОБА_15 із кількома «пацанами» і цим побитим чоловіком пішли в район зупинки транспорту в напрямку м. Київ. На той момент, коли ОСОБА_59 виводили з палатки, група осіб уже поїхала, оскільки пройшло багато часу, вони залишили побитого чоловіка, так як він їм не був потрібен. ОСОБА_40 пробув на цьому місці до 04 години ранку, на місці всі обговорювали події, що тут відбувались, розумів, що ця людина (побитий чоловік) не по своїй волі сюди приїхала, він не знає, що з ним робили, можливо там руки поламали чи пальці.

За участь у цих подіях із ОСОБА_38 розраховувався ОСОБА_82 , який особисто давав йому гроші за участь у цьому місці. Попередньо залучав його прибути сюди той же ОСОБА_83 через ОСОБА_192 , який на нього працював.

На запитання скільки було автобусів повідомив, що чітко пам`ятає два. Група осіб розташовувалась повсюди в районі палатки, при цьому особи були в масках, з палками, бітами, поводили себе агресивно.

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2015, яким визнано винним та засуджено ОСОБА_20 за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 129 із застосуванням ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та визнано винним та засуджено ОСОБА_22 за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 186, із застосуванням ст. 70,75,76 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, за тих самих обставин, що викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_21 .

Зокрема, даним вироком, який залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.06.2016, визнано винність ОСОБА_20 та ОСОБА_22 та факти хуліганських дій 21.01.2014 в районі станція метро Петрівка, викрадення потерпілого ОСОБА_46 та погрозу йому вбивством, а також грабіжницький напад на потерпілого ОСОБА_149 .

Слід наголосити, що обставини, які інкримінувались ОСОБА_20 та ОСОБА_22 є ідентичними тим обставинам, що інкримінуються сьогодні обвинуваченому ОСОБА_21

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2021 у справі № 753/3426/18, яким ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 127 КК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.09.2022 вирок суду першої інстанцій у справі № 753/3426/18 відносно ОСОБА_13 залишено в силі. Події, які інкримінувались ОСОБА_13 , як підбурювачу та пособнику 21.01.2014 є ідентичними по обставинам, в яких на сьогодні обвинувачується ОСОБА_21

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2023 у справі № 753/2039/22, яким визнано винними ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296, ст. 340 КК України, та ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340 КК України. Даним вироком визнано винність ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ( ОСОБА_154 , як його називав ОСОБА_6 та інші учасники кримінального провадження) у злочинах, вчинених відносно ОСОБА_46 за обставин, що є аналогічними тим, у яких обвинувачується ОСОБА_21 , та факт вчинення групою осіб викрадення та подальшого катування потерпілого.

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.05.2016 у справі № 753/8165/16-к, згідно якого ОСОБА_34 визнано винним у співучасті вчинення злочину щодо ОСОБА_46 за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146 КК України, у якості пособника у викраденні потерпілого ОСОБА_46

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2017 у справі №, яким ОСОБА_31 визнано винним у співучасті вчинення злочину щодо ОСОБА_46 за ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 146 КК України, у якості пособника у викраденні потерпілого ОСОБА_46

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.09.2018 у справі № 753/17036/18, яким ОСОБА_15 визнано винним та засуджено за ч.5 ст.27, ч.2 ст. 127, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 146 КК України за фактом співучасті у викраденні та катуванні потерпілого ОСОБА_46 до позбавлення волі на 3 роки і 3 місяці.

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.10.2017 у справі № 754/9663/16-к, яким ОСОБА_193 визнано винним та засуджено за ч.5 ст.27 ч.2 ст. 146 КК України за фактом співучасті у викраденні потерпілого ОСОБА_46 , який ухвалою Київського Апеляційного суду від 29.09.2020 в цій частині залишено без змін.

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2025 у справі № 756/4268/23, яким ОСОБА_21 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, тобто у злочинах вчинених у складі групи осбі під керівництвом ОСОБА_6 відносно ОСОБА_44 та ОСОБА_46 за обставин, що є аналогічними тим, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , та судом визнано факт вчинення групою осіб викрадення та подальшого катування потерпілого.

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.04.2021 у справі № 753/5481/21, яким ОСОБА_35 визнано винним та засуджено за ч.5 ст.27, ч.2 ст. 127 КК України за фактом співучасті у катуванні потерпілого ОСОБА_46 до позбавлення волі на 3 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку, якими доводиться факт того що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , який виступав одним із організаторів поїздки групою осіб кавказької національності, у тому числі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які ліяли спільно та узгоджено на виконання його вказівок, дії обвинуваченого не були випадковими, анавність численних мобільних з"єднань між ним та ОСОБА_8 , ОСОБА_194 , ОСОБА_17 свідчать про те, що вони містять елемент організованих злочинних дій, пов`язаних із захопленням та побиттям мітингувальників та активних учасників Революції Гідності, що мали місце у ніч із 21 на 22 січня 2014 року.

Судом також враховано, що на момент ухвалення вироку, з часу інкримінованих ОСОБА_6 подій, які мали місце 21.01.2014 минуло більше 10 років, однак підстав для застосування положень ст. 49 КК України та звільненню ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності встановлено не було.

Як вбачається з положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, з конструкції ч. 1 ст. 49 КК України, згідно з якою передбачений ст. 49 КК України порядок звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності таких умов:

- закінчення зазначених у законі строків;

- невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості;

- неухилення особи від слідства або суду;

- згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. (Постанова Верховного Суду від 05.04.2021 справа № 328/1109/19)

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого. При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6 виїхав за межі території України.. Саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою уникнення відповідальності покинув територію України та виїхав за її межі, останнього було оголошено у розшук, а в подальшому в міжнародний розшук.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про неможливість застосування інституту давності до обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України, оскільки останній ухиляється від суду.

Європейський Суд з прав людини вказує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, але вона не встановлює будь-яких правил допустимості доказів як таких, це завдання внутрішнього права.

Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Також, суд врахував, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України, знайшло своє підтвердження.

На думку суду, комплекс зібраних у справі доказів є належними та допустимими, оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України суду не надано.

З огляду на наведене, оцінюючи в комплексі зібрані по справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України повністю доведена.

Суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у погрозі вбивством, коли у потерпілого були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин. Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

При обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, що обвинувачений раніше не судимий, характер та спосіб вчиненого діяння, враховуючи фактичні обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, також враховуючи позицію потерпілого, суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати пов`язанні з проведенням експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Речовими доказами слід розпорядитись на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 124, 323, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.1 ст.129 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.296 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

-за ч. ч.2 ст.186 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.1 ст.129 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 27.03.2015 по 08.07.2015, виходячи з одного дня попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 12806 грн. 64 коп.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки Айфон 4 - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_195 .

Вилучені в ОСОБА_6 28.03.2015 в ході особистого обшуку речі, які повернуті останньому під розписку - залишити за належністю ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим - з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1