ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт директора СГП ТОВ «Деметра» ОСОБА_7 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт (СГП ТОВ «Деметра») адвоката ОСОБА_8 ,

представника Ківерцівського НПП «Цуманська пуща» - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000629 від 22.08.2025 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадження прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший дізнавач ВП Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна (перелік якого вказаний в клопотанні), вилученого в ході огляду місця події.

Клопотання мотивувала тим, що у провадженні СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000629 від 22.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Вказує на те, що зазначені в клопотанні обставини свідчить про продовження здійснення діяльності з масової порубки дерев на території, яка відповідно до Указу Президента України від 22.02.2010 року №203/2010 включена до природно-заповідного фонду, без отримання дозвільних документів, передбачених ст.9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд».

Зважаючи, що самовільні дії щодо масової порубки дерев на вказаній території здійснюються на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0816, дізнавачем визнано речовим доказом вказану земельну ділянку, оскільки остання зберегла на собі сліди протиправної діяльності, зокрема пні зрізаних дерев, залишки деревини, а також дерева, що на даний час ще зростають на вказаній земельній ділянці, є об?єктами кримінально протиправних дій, а також те, що продовжується діяльність з суцільної рубки дерев на вказаній території, виникла обґрунтована необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно з метою збереження речового доказу, тому звернулися з даним клопотанням до суду.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2025 року залишено без задоволення клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 про арешт майна.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що дізнавачем і прокурором як матеріалами кримінального провадження так і загалом в ході судового розгляду не було доведено підстави та мету накладення арешту на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером площею 277,7529 га, яка не зважаючи на наявність постанови дізнавача про визнання речовим доказом не володіє ознаками речового доказу, визначеними ст.98 КПК України, в даному випадку відсутні підстави та мета для арешту майна, оскільки відсутні фактичні дані, які в вказували на наявність за вказаних обставин в діях будь-яких осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Відсутні правовстановлюючі документи або рішення суду, що набрало законної сили і які б однозначно вказували на належність вказаної земельної ділянки до земель Природно-заповідного фонду України. У випадку задоволення клопотання про арешт майна та покладення заборони користування земельною ділянкою, на переконання слідчого судді, буде грубо порушено принцип розумності та співрозмірності обмеження права і не відповідатиме завданням кримінального провадження, а як наслідок такого арешту фактично СГП ТОВ «Деметра» буде позбавлене права здійснювати законну господарську діяльність. Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що необхідно відмовити у задоволенні клопотання дізнавача.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу в якій вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що слідчим суддею без будь-якої мотивації у описовій частині рішення, зроблено висновок про те, що не доведено правових підстав та мети для накладення арешту, відсутні фактичні дані, які вказують на наявність за вказаних обставин в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, не доведено належність земельної ділянки до природно - заповідного фонду.

В той же час, судом залишено поза увагою той факт, що у поданому клопотанні дізнавача вказувалось, що арешт пропонується накласти на земельну ділянку з метою збереження речового доказу, оскільки дерева, що зростають на вказаній земельній ділянці, є об`єктами кримінально протиправних дій.

Земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0816 визнано речовим доказом. Зважаючи, що об`єктом протиправного посягання в даному випадку є дерева, що в сукупності становлять природний комплекс національного природного парку загальнодержавного значення, та вказані дерева є складовою частиною земельної ділянки, дізнавачем обгрунтовано визнано вказану земельну ділянку речовим доказом.

Як зазначалося у клопотанні про арешт майна під час огляду місця події від 21.08.2025 на території земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0816 зафіксовано 671 пень зрізаних дерев.

Крім того, 29.08.2025 року надійшло повідомлення на лінію «102» майстра з охорони природи КНПП «Цуманська пуща», з приводу того, що виявлено продовження здійснення вирубки на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0816, якою користується СГП «Деметра», а саме дерев породи «вільха», «верба» та «осина». Відповідно до матеріалів КНПП «Цуманська пуща» 29.08.2025 виявлено, що поряд з 5 лісовим кварталом ТзОВ «Сіаль», без дозвільних документів суцільно зрубано 354 дерево вільхи, берези, осики тридцятирічного віку на площі майже 2,5 га.

Вищезазначене свідчить про продовження здійснення діяльності з масової порубки дерев на території, яка відповідно до Указу Президента України від 22.02.2010 року №203/2010 включена до природно-заповідного фонду, без отримання дозвільних документів, передбачених ст.9-1 Закону України «Про природно - заповідний фонд».

Як наслідок, наявні ризики подальшого продовження знищення та псування зелених насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0816, що належать до природно-заповідного фонду, а тому з метою забезпечення збереження речового доказу обгрунтовано застосувати арешт відповідної земельної ділянки.

При цьому, накладення арешту на земельну ділянку, не позбавить права постійного землекористувача здійснювати законну господарську діяльність. Натомість накладення арешту на земельну ділянку відповідатиме інтересам екологічної політики щодо збереження навколишнього природного середовища, з дотриманням пропорційності та справедливого балансу.

Просить ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2025 року про відмову у накладенні арешту на майно, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання дізнавача та накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0816 (на праві постійного користування перебуває у сільськогосподарського підприємства у формі ТзОВ «Деметра» (код ЄДРПОУ - 03373859), із забороною користування в частині здійснення спеціального використання природних ресурсів та рубок на вказаній земельній ділянці без дотримання вимог ст.9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», здійснення іншої забороненої діяльності в межах господарської зони Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща», а також діяльності, яка суперечить цільовому призначенню Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща».

В судове засідання не з`явилисяпредставник Волинської облдержадміністраціїта дізнавач, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується телефонограмою від 03.11.2025 року, яка міститься в матеріалах провадження. Про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Колегія суддів вважає, що дізнавач клопотання про накладення арешту на майно не підтримав та не довів законних підстав, які б слугували підставою для накладення арешту на майно у зв`язку з його неявкою в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Таким чином, неприбуття учасників судового розгляду не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги; думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити; представників СГП ТзОВ "Деметра", які проти задоволення апеляційної скарги заперечила; представника Ківерцівського НПП «Цуманська пуща», який підтримав апеляційну скаргу прокурора; перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному 22.08.2025 року до ЄРДР за №0000629 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення в частині накладення арешту на вищевказане майно.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до норм ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що постановою старшого дізнавача ВП Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 від 02.09.2025 року визнано речовим доказом земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0816, яка перебуває у власності держави в особі Ківерцівської районної державної адміністрації, на праві постійного користування у сільськогосподарському підприємстві у формі ТзОВ «Деметра».

Слідчим суддею вірно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0816 перебуває у власності держави в особі Ківерцівської районної державної адміністрації, яка перебуває у стадії ліквідації, представником власника (держави) на сьогоднішній день є Волинська обласна державна адміністрація. Земельна ділянка на праві постійного користування перебуває у СГП ТОВ «Деметра».

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на земельну ділянку дізнавач та прокурор вказували про те, що вона є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. А тому, саме з метою збереження речового доказу, оскільки земельна ділянка зберегла на собі сліди протиправної діяльності, зокрема пні зрізаних дерев, залишки деревини, а також дерева, що на даний час ще зростають на вказаній земельній ділянці, а також те, що продовжується діяльність з суцільної рубки дерев на вказаній території, є об?єктами кримінально протиправних дій та зберігла на собі його сліди, з метою уникнення спотворення або знищення слідів кримінального правопорушення, які наявні на земельній ділянці, просили накласти арешт на вказану земельну ділянку із забороною відчужувати, користуватися та розпоряджатись вказаним майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Окрім цього, зважаючи на викладені норми процесуального закону, у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України, на стадії досудового розслідування арешт може бути накладено на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а також на майно юридичної особи щодо якої здійснюється провадження у разі встановлення обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка нею отримана.

У той же час за матеріалами кримінального провадження будь-якій особі про підозру не повідомлено, щодо будь-якої юридичної особи кримінальне провадження не здійснюється, цивільний позов у провадженні не заявлено, обґрунтований розмір неправомірної вигоди не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що дізнавачем і прокурором як матеріалами кримінального провадження так і загалом в ході судового розгляду не було доведено підстави та мету накладення арешту на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером площею 277,7529 га, яка не зважаючи на наявність постанови дізнавача про визнання речовим доказом не володіє ознаками речового доказу, визначеними ст.98 КПК України, в даному випадку відсутні підстави та мета для арешту майна, оскільки відсутні фактичні дані, які в вказували на наявність за вказаних обставин в діях будь-яких осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Відсутні правовстановлюючі документи або рішення суду, що набрало законної сили і які б однозначно вказували на належність вказаної земельної ділянки до земель Природно-заповідного фонду України. У випадку задоволення клопотання про арешт майна та покладення заборони користування земельною ділянкою, на переконання слідчого судді, буде грубо порушено принцип розумності та співрозмірності обмеження права і не відповідатиме завданням кримінального провадження, а як наслідок такого арешту фактично СГП ТОВ «Деметра» буде позбавлене права здійснювати законну господарську діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції сторона обвинувачення не перевірила наявності підстав накладення арешту та обмежилася лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України, адже матеріали провадження не містять даних, які вказували б на те, що зазначене у клопотанні майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, як про це вказує апелянт.

При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Отже, підстави для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: