ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1984/25
Провадження №1-кс/477/1032/25
УХВАЛА

про задоволення скарги

25 вересня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Вітовського районного суду Миколаївської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову начальника СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2025 року до слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову начальника СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року.

В обґрунтування скарги вказує, що СД ВП №4 Миколаївського РУП Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року, яке постановою начальника СД ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року закрито за відсутності складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на безпідставність та незаконність оскаржуваної постанови, вказувала, що показання (пояснення) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , надані в різні проміжки часу, в тому числі й кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000505 та у судових засіданнях по розгляду зазначеного кримінального провадження, суттєво відрізняються один від одного та між собою, а характер наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 явно свідчить, що останньому наносили удари декілька осіб, при цьому, кількість ударів, їх локалізація та механізм утворення не може свідчити про спрямованість дій на відвернення можливих протиправних дій потерпілого, який захищався від нападу групи осіб.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 повністю підтримала подану скаргу та просила її задовольнити посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Начальник СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини своєї неявки.

Відсутність дізнавача відповідно до частини третьої статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Дослідивши матеріали судової справи та матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року, слідчий суддя встановив наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною першою статті 303 КПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого , дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26 КПК України (частина перша статті 306 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого СД ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 08 вересня 2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною першою статті 125 КК України за заявою ОСОБА_4 про спричинення йому тілесних ушкоджень.

Зі змісту витягу з ЄРДР від 09 вересня 2024 року вбачається, що відомості до вказаного реєстру внесено на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що 07 вересня 2024 року близько 20.00 год у с. Пересадівка поблизу провулку П`ятинчука, йому були нанесені тілесні ушкодження.

Згідно повідомлення уповноваженої особи на здійснення досудового розслідування ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 08 вересня 2024 року, нею розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096.

У межах даного кримінального провадження допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 , призначено та проведено судово-медичну експертизу щодо тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 , отримані пояснення та допитані свідки.

За результатами проведених слідчих дій, дізнавачем прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке вмотивовано тим, що в ході проведення дізнання було встановлено, що якщо і потерпілому ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження, то в діях учасників події відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, так як вони діяли в обстановці виникнення крайньої необхідності та в ситуації що склалась діяти іншими способами та засобами не мали змоги, що унеможливлює притягнення будь-кого з вказаних осіб до кримінальної відповідальності через відсутність складу кримінального правопорушення.

На думку слідчого судді, вказане рішення начальника сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 є передчасне.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною другою статті 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що двічі 06 листопада 2024 року та 28 лютого 2025 року дізнавачу прокурором у кримінальному провадженні надано в порядку пункту 4 частини другої статті 36 КПК України вказівки щодо проведення за участі потерпілого ОСОБА_4 слідчого експерименту з метою уточнення та конкретизації обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, зокрема, їх кількості, механізму заподіяння та точної локалізації.

Згідно відповідей від 07 грудня 2024 року та 14 березня 2025 року на вказівки прокурора начальником сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 повідомлено, що на даний час питання про проведення слідчого експерименту вирішується.

При цьому, протоколу проведення слідчого експерименту (за вказівкою прокурора) за участі потерпілого ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не місять, а так само відсутнє й повідомлення про неможливість проведення слідчого експерименту або недоцільність його проведення, з чим погодився б у подальшому процесуальний прокурор, що свідчить про невиконання вказівок прокурора та неповноту досудового розслідування.

Частиною другою статті 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).

На думку слідчого судді, орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження, в повному обсязі не з`ясував усі обставини кримінального правопорушення, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, зокрема, не провів слідчу дію слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до вказівок прокурора та приписів статті 240 КПК України, що свідчить про передчасність висновку про відсутність події злочину та ставить під сумнів законність постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно із вимогами статті 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Ураховуючи викладене, скарга адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 на постанову начальника СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року, підлягає задоволенню.

Відповідно до рішень ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Такої ж послідовної позиції дотримується ЄСПЛ й в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, ступінь необхідності надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін кримінального провадження повинен визначатися слідчим суддею з урахуванням конкретних обставин справи.

Слідчий суддя зауважує, що на викладені в скарзі аргументи, які визнані слідчим суддею вагомими, надані вмотивовані відповіді з урахуванням конкретних обставин справи.

Керуючись статтями 303, 304, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову начальника СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року задовольнити.

Скасувати постанову начальника СД ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17 травня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000096 від 08 вересня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11