печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3101/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду та в режимі відеоконференцзв`язку клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025, про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстроване місце проживання якого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не адвоката, не депутата,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у кримінальному провадженні - слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для продовження строку тримання підозрюваного під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а також наявність ризиків, які не зменшились, продовжують існувати та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Під час досудового розслідування 27.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у привласненні іншого військового майна, вчиненого військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Суть підозри обгрунтовує наступним.

Так, досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та будучи військовою службовою особою, діючи за попередньою змовою із начальником тилу - заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , у період з 02.10.2025 по 26.11.2025, в умовах воєнного стану, умисно, з метою особистого збагачення у протиправний спосіб, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнили військове майно військової частини НОМЕР_1 - продуктами харчування, за наступних обставин.

Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 № 1-РС військовослужбовця ОСОБА_5 призначено на посаду начальника їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та визначених статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно пункту 3.2.35 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі - Положення) начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , серед іншого, повинен: керувати роботою їдальні, брати участь у складанні розкладки продуктів, контролювати отримання інструктором-кухарем (старшим кухарем) продуктів у їдальню з продовольчого складу військової частини за кількістю та якістю, а також повноту їх закладання у котел відповідно до затвердженої розкладки продуктів, правильністю кулінарної обробки та виходом готових страв, особисто вести облік заощаджених продуктів харчування у їдальні, організовувати збирання та належне використання харчових відходів.

Тож начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , з урахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, є військовою службовою особою, оскільки на своїй посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.

Крім того, відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.08.2024 № 876 військовослужбовця ОСОБА_8 призначено на посаду начальника тилу - заступника начальника логістики НОМЕР_2 окремого розвідувального полку (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення бригади цією службою; за підготовку підрозділів бригади відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення бригади озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Статтями 83, 84 Статуту визначено, що начальник служби бригади зобов`язаний, а за своєю спеціальністю має право, зокрема: керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; давати командирам підрозділів вказівки і рекомендації з бойової підготовки особового складу та експлуатації (використання) і обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів;

У відповідності до статей 76, 77 Статуту заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу в мирний і воєнний час відповідає за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) підпорядкованими службами; за підвезення всіх видів матеріальних засобів та за водопостачання; за торговельно-побутове забезпечення особового складу; за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб тощо.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу зобов`язаний: організовувати своєчасне забезпечення підпорядкованими службами підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) матеріальними засобами, якісне харчування особового складу; контролювати доведення встановлених норм забезпечення до кожного військовослужбовця; інструктувати перед заступанням у наряд чергового їдальні; контролювати якість надання послуг з організації харчування суб`єктами господарювання, брати участь у складанні розкладки продуктів та подавати її на затвердження командирові військової частини, здійснювати контроль за станом здійснення суб`єктами господарювання заходів щодо обладнання і удосконалення переданих їм об`єктів, правильністю експлуатації та своєчасним ремонтом таких об`єктів; організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.

Відповідно до п. 3.1.1. Положення посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.

Пунктом 3.1.9. Положення визначено, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, серед іншого, організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням;

Тож начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_8 , з урахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, є військовою службовою особою, оскільки на своїй посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.

У той же час, згідно зі статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Положеннями статей 1, 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить, серед іншого, продовольство. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Водночас, начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з начальником тилу - заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час особами, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , розташованої у Київській області, не обліковуючи заощаджені продукти харчування у їдальні та штучно створюючи надлишки таких продуктів, у період з 02.10.2025 по 26.11.2025, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнили військове майно військової частини НОМЕР_1 - продукти харчування, які були поставлені до зазначеної військової частини для забезпечення харчування військовослужбовців, а саме: 02.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 250 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 8000 грн.; 06.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 300 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 9600 грн.; 13.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 100 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 3200 грн., рис довгозернистий шліфований, загальною масою 225 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 8775 грн., крупу булгур, загальною масою 125 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 4875 грн.,

25.11.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 700 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 22400 грн., пластівці вівсяні «Екстра», загальною масою 50 кг, вартістю 23 грн/кг, на загальну суму 1150 грн., рис довгозернистий шліфований, загальною масою 200 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 7800 грн., крупу булгур, загальною масою 175 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 6825грн., крупу перлову, загальною масою 425 кг, вартістю 17 грн/кг, на загальну суму 3500 грн., крупу ячну, загальною масою 200 кг, вартістю 17,5 грн/кг, на загальну суму 3500 грн., крупу пшеничну, загальною масою 375 кг, вартістю 17 грн/кг, на загальну суму 6375 грн., а також масло солодковершкове селянське 72,5% фасованим по 200 грам (1000 пачок), загальною масою 200 кг, вартістю 335 грн/кг, на загальну суму 67000 грн.

Зазначене отримане у протиправний спосіб військове майно на загальну суму 153 000 грн., військові службові особи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 реалізували у вказаний вище проміжок часу ОСОБА_10 , спричинивши своїми діями майнову шкоду військовій частині НОМЕР_1 .

Беручи до уваги вказані обставини, а також те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, сторона обвинувачення приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим та ефективним.

Строк дії застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, проте в даному кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідно провести та завершити, в сукупності із зібраними доказами, матимуть важливе значення для судового розгляду, оскільки нададуть суду можливість всебічно, повно й неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного процесуального рішення та забезпечення дієвості кримінального провадження.

На теперішній час встановлені слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, у зв`язку з чим сторона обвинувачення вважає, що є підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав у ньому зазначених. Зауважив, що підозра є цілком обгрунтованою належними доказами, а продовження існування ризиків у кримінальному провадженні є доведеним.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що стороною обвинувачення не доведена мета застосування запобіжного заходу, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та абсолютно не доведено ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В задоволенні клопотання сторони обвинувачення просили відмовити, або застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, письмові заперечення та докази, якими такі заперечення обгрунтовуються, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Під час досудового розслідування в межах вказаного кримінального провадження, 27.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у привласненні іншого військового майна, вчиненого військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Виходячи з наявних матеріалах даних, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування, зокрема, а саме:

- повідомленням Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ;

- матеріалами оперативного підрозділу - Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань щодо встановлення осіб, причетних до привласнення та реалізації військового майна військової частини НОМЕР_1 (продуктів харчування);

- протоколами допиту свідків, зокрема ОСОБА_11 , який повідомив про обставини придбання продуктів харчування (військового майна) у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ;

- протоколами огляду мобільного телефону ОСОБА_11 , де містяться відомості щодо пропозицій військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з приводу продажу продуктів харчування (військового майна);

- протоколами огляду продуктів харчування, закуплених ОСОБА_10 у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та виданих співробітникам Державного бюро розслідувань;

- протоколами огляду, ідентифікації та вручення грошових купюр, де зафіксовано номера та серії купюр, якими ОСОБА_11 розраховувався за продукти харчування з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ;

- протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких зафіксовано обставини привласнення продуктів харчування, що знаходились у військовій частині НОМЕР_1 та їх подальшу реалізацію військовослужбовцями зазначеної військової частини;

- протоколами затримання і особистого обшуку ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , в ході яких вилучено засоби зв`язку та попередньо ідентифіковані кошти, що були передані їм під час продажу військового майна.

- протоколами обшуків, у тому числі за місцями проживання і в транспортних засобах ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , в ході яких вилучено засоби попередньо ідентифіковані кошти, що передавались їм під час продажу військового майна.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є безпідставними.

Слідчий суддя також враховує, що при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу слідчим суддею враховувались обставини, що дають підстави підозрювати останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Зокрема, 28.11.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 330 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 999 240 (дев`ятсот дев`яносто дев`яти тисяч двісті сорок) грн. 00 коп та покладенням на підозрюваного таких обов`язків у разі її внесення:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утриматись від спілкування із діючими та звільненими військовослужбовцями та працівниками військової частини НОМЕР_1 та її структурних підрозділів;

4) не відвідувати територію та приміщення військової частини НОМЕР_1 та її структурних підрозділів;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановою заступника Генерального прокурора від 20.01.2026 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 27.02.2026.

Слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідно провести та завершити, в сукупності із зібраними доказами, матимуть важливе значення для судового розгляду, оскільки нададуть суду можливість всебічно, повно й неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного процесуального рішення та забезпечення дієвості кримінального провадження.

За положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя вважає, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід, що буде співмірним з існуючими ризиками та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування, суду, обґрунтовується тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України, що інкримінується ОСОБА_5 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років та вагомість наявних на даній стадії досудового слідства доказів суттєво збільшує вказаний ризик. Це вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик, передбачений п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 з метою ухилення від відповідальності, під страхом суворого покарання, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені з числа осіб, на ім`я яких відкривалися карткові рахунки, які використовувалися для переказу коштів від потерпілих, інших учасників злочинної організації, які на даний час не встановлені досудовим розслідуванням, тощо, чим перешкоджатиме виконанню процесуальних рішень та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, суд вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_5 може перешкоджати провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється оскільки вони жодним чином не підтверджений, а у клопотанні зроблено тільки формальне посилання на нього.

Відтак, з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Відповідно до положень ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Даних про наявність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, у тому числі і домашнього арешту, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено, а відповідно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, з урахуванням особи підозрюваного та встановлення обґрунтованості підозри, продовження існування ризиків відносно ОСОБА_5 , які не зменшились з часу застосування, продовження запобіжного заходу, беручи до уваги, те, що на даний час у зазначеному кримінальному провадженні продовжують проводитися слідчі та розшукові дії, слідчий суддя доходить висновку про задоволення клопотання слідчого та продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , в межах строку досудового розслідування.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, слідчий суддя бере до уваги, що протягом часу перебування підозрюваного. під вартою ступінь ризиків зменшився, а з моменту попереднього строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою змінилися обставини, які мають вплив при вирішенні питання про запобіжний захід.

Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що запропонований стороною обвинувачення розмір застави як альтернативного запобіжного заходу підлягає зменшенню до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 499 200, 00 ( чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) грн.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України вважаю необхідним покласти на підозрюваного у разі звільнення його з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання- задовольнити.

Продовжити у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, тобто до 27.02.2026 року на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), одночасно визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 499 200, 00 ( чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двіста) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ. МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 27.02.2026 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1