Справа № 746/369/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/828/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 16 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000642, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Срібнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

- вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано покарання, призначене вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2025 року у виді позбавлення волі на строк 3 місяці, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання з покаранням, призначеним вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі статті 72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 23 липня 2025 року (момент фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 2 674,20 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, шляхом призначення меншої міри покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що тяжкість злочину не відповідає тяжкості призначеного йому покарання. Просить врахувати в якості обставин, які пом`якшують покарання його - щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та повернення потерпілій викрадених речей.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив аналогічний злочин при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 близько 23 години 10 липня 2025 року, перебуваючи на вул. Сковороди в с. Іванківці (Срібнянська ТГ) Прилуцького району Чернігівської області, поблизу господарства № 4, яке належить ОСОБА_8 , в період дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 із

05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває на даний час, маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, таємно, без відповідного дозволу, незаконно проник на територію вказаного домогосподарства.

Перебуваючи на подвір`ї, ОСОБА_7 зайшовши до сарайного приміщення, знайшов знаряддя у вигляді лома, за допомогою якого, в подальшому, маючи умисел на проникнення до житлового будинку, зламав захисні грати на вікні з тильної сторони будинку, після чого, демонтувавши скло з рами вікна, проник в середину приміщення, де в подальшому з вітальні будинку ОСОБА_7 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), викрав телевізор АКАІ ТV32U22T LED TV, діагоналлю 32 см, вартістю 3 200,00 грн, та DVD-плеєр Ріоnеег DV-490V, вартістю 875,00 грн. Надалі ОСОБА_7 , перебуваючи в кухні цього будинку, викрав продукти харчування, а саме: цукор, вагою 5 кг, вартістю 163,00 грн, сало, вагою 1,5 кг, вартістю 220,00 грн, соняшникову олію марки «Олейна», об`ємом 5 л, вартістю 486,90 грн, та курячі яйця в кількості 8-ми штук, вартість яких встановити не видалось можливим, після чого з місця скоєння злочину втік та розпорядився викраденим на власний розсуд. У результаті вчиненої крадіжки потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальних збитків на загальну суму 4 944,90 грн

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням до житла, вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та їх обставини, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово раніше судимий, у тому числі за вчинення аналогічного корисливого злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті.

Апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення менш тяжкого покарання із застосуванням ст. 69 КК України - є безпідставними.

На думку колегії суддів, зазначені апеляційній скарзі доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження про необхідність визнання обставиною, яка пом`якшує покарання - повернення потерпілій викрадених речей, колегія суддів не може визнати таким, що заслуговує на увагу, з огляду на повернення викрадених речей в результаті дій правоохоронних органів.

Доводи апеляційної скарги, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінального правопорушення та цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання.

Аналізуючи доводи про наявність підстав для застосування апеляційним судом ст. 69 КК України при призначенні покарання , колегія суддів враховує таке.

За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Із матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого не вбачається обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дали б законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини хоча й пом`якшують покарання обвинувачених, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, а також суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4