Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 498/774/25

Номер провадження: 1-кп/511/260/25

22.09.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_9 (в залі суду), ОСОБА_10 ОСОБА_11 , (дистанційно),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000073 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, прокурору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст руху кримінального провадження та прийняті процесуальні дії.

19.05.2025року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшов за підсудністю обвинувальний акт по кримінальному провадженню № №0000073 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.05.2025 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», до 18 липня 2025року (включно).

Ухвалами Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 днів, до 18 липня 2025року (включно).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.06.2025 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_9 та кримінальне провадження №0000073 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, направлено до Одеського апеляційного суду з поданням для вирішення питання про визначення підсудності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.06.2025 року, в задоволенні подання відмовлено та матеріали кримінального провадження №0000073 від 05.02.2025 року повернуто для розгляду до Роздільнянського районного суду Одеської області.

Вказані матеріали надійшли до суду 01.07.2025 року та підготовче судове засідання призначено на 08 липня 2025 року.

Ухвалами Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.07.2025 року судом розглянуто клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_13 та стосовно усіх обвинувачених продовжено дію обраних запобіжних заходів на 60 днів, тобто до 05 вересня 2025 року (включно).

Підготовче судове засідання судовим розглядом відкладено, з урахуванням щорічної відпустки головуючого судді, на 03.09.2025 року.

Ухвалами Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.09.2025 року судом розглянуто клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продовжено дію обраних запобіжних заходів на 60 днів, тобто до 01листопада 2025 року (включно).

Обвинувачений ОСОБА_12 в судове засідання 03.09.2025 року не прибув, тому клопотання стосовно нього, судом не розглянуто.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.09.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, строком на 60 днів, тобто до 14 листопада 2025 року, (включно).

Стислий виклад клопотання, що розглядається судом.

03.09.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000073 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, прокурору з підстав невідповідності вимогам ст.291 КПК України.

Захист вважає, що даний обвинувальний акт є неналежно оформленим, посилаючись на таке.

Так, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді. Після складання обвинувального акту підозрювана особа набуває статусу обвинуваченого.

Під офіційним документом, відповідно примітки до ст.358 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Скріплення печаткою підпису прокурора, що затверджує обвинувальний акт є одним з реквізитів офіційного документу. Саме підписання обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.

Крім того, захисник вказує на те, що старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП капітаном поліції ОСОБА_14 було повністю скопійоване повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 09.05.2025 року, проте згідно реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження після вручення повідомлень про зміни раніше повідомлених підозр було виконано такі слідчі дії як:

- допит підозрюваного ОСОБА_5 , який відбувався 09.05.2025 року з 13:24 по 13:26 год. (№141 згідно реєстру), а повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 було вручено 09.05.2025 року о 13:14 год. (№140 у реєстрі);

- допит підозрюваного ОСОБА_4 , який було проведено 13.05.2025 року з 14:40 год. по 14:59 год. (№148 згідно реєстру);

- допит підозрюваного ОСОБА_6 , який було проведено 13.05.2025 року з 15:00 год. по 15:17 год. (№149 згідно реєстру) та ін.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у рішеннях позицію про те, що на стадії вручення підозри може і не бути достатньої кількості доказів, проте в подальшому обвинувальний акт повинен бути посилений доказами, достатніми для обвинувачення особи в інкримінованому злочині. Така позиція, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Ващенко проти України», «Kuopila проти Фінляндії» та інших.

Таким чином, посилаючись на норми КПК України, захист вважає, що прокурором було погоджено обвинувальний акт, який жодним чином не відрізняється від підозри, яка передувала направленню обвинувального акту до суду, не дивлячись на проведення після її вручення таких слідчих дій як допити ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК.

Крім того, щодо невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, захист наполягає на такому.

В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті, який надійшов до суду, надана оцінка законності дій і інших осіб із зазначенням їх посад, та без такого зазначення, без вказівки про процесуальний статус цих осіб у даному кримінальному провадженні, зокрема вказано наступне. «Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена органом досудового розслідування особа , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та наявна заборона виїзду з території України особам чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, стала на злочинний шлях і організувала та керувала діями, направленими на організацію вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.» (арк. 5-6 обвинувального акту).

«В лютому 2025 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, невстановлена органом досудового розслідування особа , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 діяли за попередньою змовою між собою, керуючись єдиним прямим умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків , розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню, в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.» (арк.6).

«Отже, у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, невстановлена органом досудового розслідування особа, діючи відповідно до розробленого плану, вступила у злочину змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , яким повідомила про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошову винагороду та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.» (арк.6).

«Так, 05 лютого 2025 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена органом досудового розслідування особа із застосуванням соціальної мережі «FaceBook» почала листування з ОСОБА_15 щодо можливості його переправлення через державний кордон, надала частину роз`яснень щодо місця та способу переправлення через державний кордон, запевнила про вже наявність не менше 4 осіб, яким вона допомогла в незаконному перетині державного кордону. (арк.6).

«Однак, з метою роз`яснення вказаного плану та оголошення вартості такого переправлення, невстановлена органом досудового розслідування особа разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 через державний кордон України, повідомила останнім, що за грошову винагороду організує їх незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Молдова.» (арк.6).

«В подальшому невстановлена особа, з метою доведення свого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонструвала свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавала поради та вказівки щодо дій ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину через державний пункт пропуску з конкретним зазначенням послідовних дій, а також інші поради щодо незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_15 повинен буде заплатити їм грошові кошти…» (арк.6).

Аналогічні порушення вимог кримінального процесуального законодавства при викладенні формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним в контексті вимог КПК України, допущено системно у всьому тексті обвинувального акту викладеного обвинувачення.

Так, в обвинувальному акту містяться відомості про те, що невстановлена органом досудового розслідування особа почала листування з ОСОБА_17 (арк. 6) щодо можливості його переправлення через державний кордон, надала частину роз`яснень щодо місця та способу переправлення через державний кордон, запевнила про вже наявність не менше 4 осіб, яким вона допомогла в незаконному перетині державного кордону , в той же час не зазначено, яке відношення мають вказані дії до обвинувачення, висунутого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 .

Отже, обвинувальний акт містить у собі дані про вчинення правопорушень щодо іншої особи, всупереч того, що обвинувальний акт відносно однієї особи не може містити обвинувачення щодо інших осіб, оскільки порушує їх право на захист та позбавляє суд визначити межі судового розгляду.

Враховуючи зазначене, сторона захисту вважає в повній мірі обґрунтованими вищенаведені доводи про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Більше того, посилання в обвинувальному акті на дії інших співучасників, у спосіб наведений в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , суперечать загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти1, 2, 10, 13, 15 частини1 статті7 КПК).

За твердженням сторони захисту, здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту суперечить також завданням кримінального провадження, а саме, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Крім того, зазначає, що і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення (с. 4) повністю скопійовано в формулюваннях обвинувачення всіх п`яти осіб, що повністю суперечить вимогам КПК України, адже прокурором не дотримані вимоги формулювання обвинувачення, а саме щодо кожного обвинуваченого зазначені однакові обставини, які не були розмежовані щодо кожного обвинуваченого (хто які дії вчиняв). При викладенні суті обвинувачення не визначена об`єктивна сторона злочину.

Окремо сторона захисту вказує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення саме ОСОБА_6 (арк. 17) , в ньому відсутнє посилання на те, що ОСОБА_6 , як і інші особи обвинувачуються у вчинені конкретних неправомірних дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України, адже наведені в ньому обставини інкриміновані ОСОБА_6 як співучаснику кримінального правопорушення є не конкретними та не зрозумілими стороні захисту. Дії ОСОБА_18 , кваліфіковані невірно, що порушує право підзахисного на захист.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України, а саме, як зазначено в обвинувальному акті - незаконне переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів (арк.20). При цьому в обвинувальному акті не розмежовано, які саме дії ОСОБА_6 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст.332 України з огляду на наступне.

В обвинувальному акті відсутні дані щодо способу вчинення ОСОБА_6 як співучасником інкримінованому йому кримінального правопорушення, що порушує право на захист останнього. З обвинувального акту не зрозуміло, які саме конкретні дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування як сприяння у незаконному перенаправленні осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, а які як вчинення цих дій з корисливих мотивів, не зазначено в чому полягали ці дії обвинуваченого, коли вони були ним вчинені та де саме, не зрозуміло чи входив до числа співучасників ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України, враховуючи, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 органом досудового розслідування не міститься жодної інформації з приводу отримання грошових коштів.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в себе не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення. До того ж законодавець чітко визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Фактичний аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно обвинувачення ОСОБА_6 свідчить про те, що у ньому зазначено лише підозру, фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені за результатами досудового розслідування кримінального провадження відносно інших обвинувачених і правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність. Однак висунуте органом досудового розслідування формулювання обвинувачення ОСОБА_6 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України в обвинувальному акті відсутнє з огляду на нижченаведене.

На с. 17 обвинувального акту вказується про невстановлену особу, яка «розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд прямих дій на організацію незаконного перенаправлення осіб через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату». Отже, с. 17-18 обвинувального акту фактично містять обвинувачення невстановленої органом досудового розслідування особи, після чого в обвинувальному акті вказується, що інший учасник кримінального провадження буде займатися перетином державного кордону.

Після цього, на с. 19 обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_15 зателефонувала невстановлена органом досудового розслідування особа та наказала останньому передати 400 доларів США, які ОСОБА_15 передав знову іншому учаснику кримінального провадження, після чого йдеться про надання вказівок щодо дій стосовно перетину державного кордону іншим обвинуваченим та проханням останнього передати грошові кошти.

Натомість, наприкінці формулювання обвинувачення (с. 20) прокурором зроблено висновок: «Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , України, а саме у сприянні у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з корисливих мотивів .»

Отже, стороною досудового розслідування під час формулювання обвинувачення ОСОБА_6 жодним чином не зазначено як саме останній фігурує в інкримінованій йому статті, коли саме ОСОБА_6 надавав відповідні вказівки та чи надавав їх взагалі та в чому саме полягають корисливі мотиви, які впливають на кваліфікацію діяння, а саме ч. 3 ст. 332 КК України.

Таким чином слід констатувати, що відсутньою є сама основа для можливості розгляду кримінального провадження по суті, так як відсутнє конкретне обвинувачення, яке висунуте органом досудового розслідування в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України. Також слід зазначити, що термін «обвинувальний акт» і визначено законодавцем таким, оскільки він має містити обвинувачення, а не лише обставини встановлені під час досудового розслідування.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинні бути викладені з обов`язковим урахуванням наведених вимог ст.ст. 91, 374 КПК України. При цьому фактичні обставини та формулювання обвинувачення мають бути викладені окремо і не повинні суперечити один одному.

Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин злочину, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

Отже, обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених кримінальним процесуальним законом, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення ОСОБА_6 діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, в межах якого повинен проводитися судовий розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то суд призначивши справу до судового розгляду за наявності таких недоліків обвинувального акту буде фактично позбавлений можливості роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_6 провести судовий розгляд кримінального провадження по суті. До того ж ухвалення судового рішення за таких обставин у будь-якому разі може бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлять суд в наступному ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок, зміст якого б відповідав вимогам ст. 374 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, сторона захисту вважає, що вказані дії органів досудового розслідування порушують право обвинувачених на захист, унеможливлюють призначення обвинувального акту до судового розгляду, відповідно до чого такий обвинувальний акт має бути повернено прокурору та визначено відповідну підслідність кримінального правопорушення за КП №0000073 від 05.02.2025 р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 314 КПК України, Захист просить обвинувальний акт у справі №498/774/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у КП №0000073 від 05.02.2025 р. - повернути прокурору внаслідок невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.

Позиція учасників судового провадження.

В судовому засіданні ініціатор клопотання, адвокат ОСОБА_9 своє клопотання підтримав в повному обсязі, надав обґрунтування своєї позиції, що повністю відповідає письмовому клопотанню та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію свого захисника.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та їх захисники адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримали клопотання адвоката ОСОБА_9 та також просили повернути обвинувальний акт прокурору.

В судовому засіданні прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував щодо повернення обвинувального акту прокурору з підстав викладених в клопотанні та вважав, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам Закону.

Оцінка та висновки суду щодо вирішення клопотання про повернення обвинувального акта.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, вислухавши думки прокурора, захисників та обвинувачених, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.

Вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно вимог п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Проте, органом досудового розслідування вказані вимоги закону не виконані.

В порушення вимог п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті, який надійшов до суду, надана оцінка законності дій і інших осіб із зазначенням їх посад, та без такого зазначення, без вказівки про процесуальний статус цих осіб у даному кримінальному провадженні, зокрема вказано наступне.

«Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена органом досудового розслідування особа , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та наявна заборона виїзду з території України особам чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, стала на злочинний шлях і організувала та керувала діями, направленими на організацію вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.» (т.1, т.1,арк. 5-6 обвинувального акту).

«В лютому 2025 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, невстановлена органом досудового розслідування особа , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 діяли за попередньою змовою між собою, керуючись єдиним прямим умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків , розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню, в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.» (т.1, арк.6 обвинувального акту).

«Отже, у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, невстановлена органом досудового розслідування особа, діючи відповідно до розробленого плану, вступила у злочину змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , яким повідомила про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошову винагороду та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.» ( т.1, арк.6 обвинувального акту).

«Так, 05 лютого 2025 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена органом досудового розслідування особа із застосуванням соціальної мережі «FaceBook» почала листування з ОСОБА_15 щодо можливості його переправлення через державний кордон, надала частину роз`яснень щодо місця та способу переправлення через державний кордон, запевнила про вже наявність не менше 4 осіб, яким вона допомогла в незаконному перетині державного кордону. (т.1, арк.6 обвинувального акту).

«Однак, з метою роз`яснення вказаного плану та оголошення вартості такого переправлення, невстановлена органом досудового розслідування особа разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 через державний кордон України, повідомила останнім, що за грошову винагороду організує їх незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Молдова.» (т.1, арк.6 обвинувального акту).

«В подальшому невстановлена особа, з метою доведення свого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонструвала свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавала поради та вказівки щодо дій ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину через державний пункт пропуску з конкретним зазначенням послідовних дій, а також інші поради щодо незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_15 повинен буде заплатити їм грошові кошти…» (т.1, арк.6-7 обвинувального акту).

Аналогічні порушення вимог кримінального процесуального законодавства при викладенні формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним в контексті вимог КПК України, допущено системно у всьому тексті обвинувального акту викладеного обвинувачення.

Також, в обвинувальному акті містяться відомості про те, що невстановлена органом досудового розслідування особа почала листування з ОСОБА_15 (арк. 6) щодо можливості його переправлення через державний кордон, надала частину роз`яснень щодо місця та способу переправлення через державний кордон, запевнила про вже наявність не менше 4 осіб, яким вона допомогла в незаконному перетині державного кордону в той же час не зазначено, яке відношення мають вказані дії до обвинувачення, висунутого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 .

Отже, обвинувальний акт містить у собі дані про вчинення правопорушень щодо іншої особи, всупереч того, що обвинувальний акт відносно однієї особи не може містити обвинувачення щодо інших осіб, оскільки порушує їх право на захист та позбавляє суд визначити межі судового розгляду.

З наведених вище норм КПК слідує, що обвинувальний акт має містити обвинувачення лише щодо особи, стосовно якої він складений, та не може містити тверджень про вчинення кримінального правопорушення іншими особами, стосовно яких досудове розслідування ще не завершено та здійснюється в іншому кримінальному провадженні. Вказане кореспондує з межами судового розгляду та повноваженнями суду, відповідно до яких суд позбавлений можливості розглядати обвинувальний акт щодо особи, стосовно якої не було пред`явлено обвинувачення (досудове розслідування стосовно яких не завершено та здійснюється в іншому кримінальному провадженні).

Суд наголошує, що посилання в обвинувальному акті на дії інших співучасників, у спосіб наведений в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , суперечать загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти1, 2, 10, 13, 15 частини 1 статті 7 КПК).

Здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту суперечить також завданням кримінального провадження, а саме, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що обвинувальний акт складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що унеможливлює справедливий судовий розгляд відповідно до вимог КПК, а відтак, саме з цих підстав підлягає поверненню прокурору.

Дана позиція узгоджується з ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 757/62356/18-к, провадження № 11кп/991/23/19, якою ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24.07.2019 про повернення обвинувального акту було залишено без змін.

Крім того, дослідивши обвинувальний акт на предмет його відповідності Закону, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в себе не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення. До того ж законодавець чітко визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

На арк. 17-18 обвинувального акту вказується про невстановлену особу, яка «розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд прямих дій на організацію незаконного перенаправлення осіб через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату».

Отже, арк. 17-18 обвинувального акту фактично містять обвинувачення невстановленої органом досудового розслідування особи, після чого в обвинувальному акті вказується, що інший учасник кримінального провадження буде займатися перетином державного кордону.

Після цього, на арк. 19 обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_15 зателефонувала невстановлена органом досудового розслідування особа та наказала останньому передати 400 доларів США, які ОСОБА_15 передав знову іншому учаснику кримінального провадження, після чого йдеться про надання вказівок щодо дій стосовно перетину державного кордону іншим обвинуваченим та проханням останнього передати грошові кошти.

Натомість, наприкінці формулювання обвинувачення (арк.20) прокурором зроблено висновок: «Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме у сприянні у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з корисливих мотивів .»

Таким чином, фактичний аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно обвинувачення ОСОБА_6 свідчить про те, що у ньому зазначено лише підозру, фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені за результатами досудового розслідування кримінального провадження відносно інших обвинувачених і правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність. Однак висунуте органом досудового розслідування формулювання обвинувачення ОСОБА_6 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України в обвинувальному акті відсутнє.

Отже, органом досудового розслідування під час формулювання обвинувачення ОСОБА_6 жодним чином не зазначено як саме останній фігурує в інкримінованій йому статті, коли саме ОСОБА_6 надавав відповідні вказівки та чи надавав їх взагалі та в чому саме полягають корисливі мотиви, які впливають на кваліфікацію діяння, а саме ч. 3 ст. 332 КК України.

Таким чином слід констатувати, що відсутньою є сама основа для можливості розгляду кримінального провадження по суті, так як відсутнє конкретне обвинувачення, яке висунуте органом досудового розслідування в свою чергу унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Також слід зазначити, що термін «обвинувальний акт» і визначено законодавцем таким, оскільки він має містити обвинувачення, а не лише обставини встановлені під час досудового розслідування.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинні бути викладені з обов`язковим урахуванням наведених вимог ст.ст. 91, 374 КПК України. При цьому фактичні обставини та формулювання обвинувачення мають бути викладені окремо і не повинні суперечити один одному.

Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин злочину, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення.

Вказане, зокрема, істотно порушує вимоги п. а) та b) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якими передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, а саме бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, а право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту (рішення у справі «Абрамян проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії», «Даллос проти Угорщини»).

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «...обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У рішенні від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначає, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення...». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення…».

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що даний обвинувальний акт, не містить обов`язкових складових, передбачених кримінальним процесуальним законом, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення ОСОБА_6 діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, в межах якого повинен проводитися судовий розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то суд призначивши справу до судового розгляду за наявності таких недоліків обвинувального акту буде фактично позбавлений можливості роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_6 провести судовий розгляд кримінального провадження по суті. До того ж ухвалення судового рішення за таких обставин у будь-якому разі може бути визнане незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлять суд в наступному ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок, зміст якого б відповідав вимогам ст. 374 КПК України.

Так, запропоноване органом досудового розслідування формулювання обвинувачення не містись повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення. Деталі ж вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Натомість, викладене в обвинувальному акті обвинувачення, його формулювання та приведені фактичні обставини злочину, свідчать про те, що наведені обставини, що характеризують суб`єктивну сторону злочинів, є незрозумілими, оскільки прокурором не зазначені конкретні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій обвинуваченого по кожній з ознак злочину.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, вказані недоліки є істотними, і вони перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту, а тому обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.

Що стосується інших підстав викладених у клопотанні, то суд зазначає, що такі є слушними і не підлягають розгляду в розумінні невідповідності обвинувального акту ст.291 КПК України, а тому судом до уваги не сприймаються.

На підставі викладеного і керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору, - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000073 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, повернути прокурору Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_13 , в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.

Ухвала підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 22 вересня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1