Справа № 358/2039/25 Провадження № 1-кп/358/246/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши на стадії підготовчого судового провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000727, внесеному до ЄРДР 08.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 1 статті 321 КК України, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Біла Церква Київської області, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

І. Історія провадження.

28.10.2025 до Богуславського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000727, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 від 29.10.2025 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 04.11.2025 о 11 год. 30 хв., в ході проведення якого судом з`ясовано думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту або наявності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1 - 6 ч. 3 ст. 314 КПК України.

II. Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду, та не вбачав перешкод передбачених діючим КПК.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

III. Мотиви та висновки суду щодо можливості призначення судового розгляду

Вислухавши доводи прокурора, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку, що наявні підстави для закінчення підготовчого провадження та призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Кримінальне провадження підлягає розгляду Богуславським районним судом Київської області за територіальною підсудністю (ст. 32, 33 КПК України)

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до ст. 291 КПК України.

Підстав для закриття провадження за п.п. 58, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України немає.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 14 ч. 3 ст. 314 КПК України, та закриття кримінального провадження відсутні.

Таким чином, кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

IV. Мотиви та висновки суду з питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду

Перелік питань, вирішення яких необхідне для призначення судового розгляду, закріплений у ч. 2 ст. 315 КПК України. За змістом вказаної норми суд, з метою підготовки до судового розгляду, визначає дату та місце проведення судового розгляду; з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

За наслідками підготовчого судового засіданні судом не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, для ухвалення рішення про здійснення усього судового провадження у закритому судовому засіданні.

Питання про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні сторони кримінального провадження не порушували. За таких обставин, з метою забезпечення гласності та відкритості судового провадження, судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, суд враховує, що за змістом ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України. Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є прокурор, який має виключні повноваження на підтримання державного обвинувачення в суді. З боку захисту обвинувачений та його захисник.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.315КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд, зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту. Клопотання щодо виклику свідків для їх допиту у суді сторонами не порушувалося, а тому з огляду на принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, питання щодо виклику свідків буде вирішено під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження у судовому провадженні.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити або скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого, дотримуючись правил, передбачених розділом II КПК України.

Враховуючи те, що до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у підготовчому судовому засіданні суд поставив на обговорення учасників судового провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

V. Позиція, клопотання і заперечення учасників судового провадження.

1.Клопотання прокурора.

30.10.2025 прокурор Миронівського відділу Обухівської оружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 подав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативою визначення застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на обвинувачену процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні у тому числі тяжкого злочину, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, на цей час не відпали та продовжують існувати.

2.Заперечення захисника.

04.11.2025 захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подав письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , в якому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Клопотання мотивовано тим, що на даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є занадто суворим, до обвинуваченої слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків передбачених процесуальним законодавством. Захисник зауважив, що обвинувачена не має на меті уникнути кримінальної відповідальності, свою вину у вчиненні злочину визнає, щиро кається. Обвинувачена не намагається переховуватися, а сприятиме з`ясуванню обставин кримінального провадження, оскільки особисто зацікавлена в швидкому прийнятті законного рішення. Твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_4 може впливати на свідків являється необґрунтованим і в підтвердження такого ризику не надано жодного доказу, свідки вже допитані, їх показання закріплено іншими слідчими діями. Крім того, на обвинувачену можуть бути покладені обов`язки не спілкуватися зі свідками. Під час розгляду клопотання прокурора захисник просив врахувати особу обвинуваченої, яка має тяжкі захворювання і стан її здоров`я постійно погіршується, а тому їй необхідно лікування, яке не може бути забезпечене в умовах СІЗО. На підтвердження стану здоров`я до заперечення захисник долучив медичні довідки з КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» та Київської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у м. Києві та Київській області.

3.Позиція сторін щодо заявленого клопотання.

У судовому засіданні 04.11.25 прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою, просив суд його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні 04.11.2025 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора про продовження щодо неї строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У своїх поясненнях обвинувачена зазначила, що вона хворіє, має не одне захворювання та їй дуже тяжко перебувати весь час в закритому приміщенні, постійно потрібен лікар, а тому просила звернути на це увагу.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні 04.11.2025 зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим. Вважав, що ОСОБА_4 можна змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт, з зобов`язанням в нічний час перебувати вдома та покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 194 КПК України. При цьому, з посиланням на рішення міжнародних судів спростував ризики зазначені в клопотанні прокурора та зауважив, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої з покладенням на неї відповідних обов`язків, зокрема утриматися від спілкування з свідками по справі. При вирішенні клопотання прокурора просив врахувати особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка має слабкий стан здоров`я про що вона сама повідомила в судовому засіданні і на підтвердження надав прокурору та суду докази, а саме медичні довідки з КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» та Київської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у м. Києві та Київській області, які просив дослідити під час винесення рішення. Також, захисник просив приєднати до матеріалів справи письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 та відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, з зобов`язанням в нічний час в період з 22 години до 06 години ранку перебувати вдома з покладенням на неї обов`язків передбачених кримінально-процесуальним кодексом України, зокрема встановивши обов`язок не спілкуватися з свідками у даному кримінальному провадженні.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надходило.

VI. Положення закону, висновки та мотиви суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Прокурор має право подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, при цьому виклавши обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. При вирішенні питання про продовження тримання під вартою суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 315 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У силу ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 1 статті 321 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 1 321 КК України підтверджується, зокрема обвинувальним актом, направленим до суду.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, у тому числі тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років (ч. 2 ст. 307 КК України).

У кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 06.08.2025 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 30.09.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 05.11.2025, із визначенням розміру застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 60 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 05 листопада 2025 року.

У клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурор вказував на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

1.Щодо наявності ризиків.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Суд враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України», «Войкін проти України»).

2.Ризик переховування від органів досудового розслідування та / або суду.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченої від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання її винуватою у майбутньому, обвинувачена може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, заява № 33977/96, рішення від 26 липня 2001 року)», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

3. Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких умов обвинувачена, не будучи обмеженою у вільному спілкуванні з певними особами, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності.

4.Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

На обґрунтування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд приймає до уваги наявність скерованого обвинувального акта до Дніпровського районного суду міста Києва у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 02.05.2023, за вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 308 та ч. 1, 2 ст. 318 КК України.

Крім того, обвинувачена офіційно не працевлаштована, а єдиним джерелом доходу останньої являвся збут наркотичних засобів з метою отримання прибутку.

Таким чином, вказані обставини дають підстави вважати, що продовжує існувати ризик вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень.

5.Щодо стану здоров`я обвинуваченої.

В судовому засіданні захисник просив при вирішенні клопотання прокурора врахувати особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка має слабкий стан здоров`я про що вона сама повідомила в судовому засіданні і на підтвердження надав прокурору та суду докази, а саме медичні довідки з КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» та Київської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у м. Києві та Київській області, які просив дослідити під час винесення рішення.

Суд, дослідивши надані захисником медичні документи та врахувавши пояснення обвинуваченої, дійшов до наступного висновку.

Враховуючи надані захисником доводи щодо стану здоров`я обвинуваченої та можливості зміни запобіжного заходу, суд зазначає, що відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана дбати про фізичний добробут осіб, позбавлених волі.

Європейський суд з прав людини у справах «Пєтухов проти України», «Ухань проти України», «Віслогузов проти України» підкреслює обов`язок держави забезпечити ув`язненій особі належний медичний нагляд для своєчасного діагностування та лікування хвороб.

Згідно з пунктом 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 у справі «Каверзін проти України» (Kaverzin v. Ukraine, заява № 23893/03), а також іншими рішеннями ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави. При оцінці виконання цього обов`язку Суд бере до уваги якість медичної допомоги та стан здоров`я ув`язненої.

На національному рівні обов`язки держави щодо забезпечення медичного обслуговування осіб, узятих під варту, закріплено у ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також у Правилах внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 №1769/5

Відповідно до Наказу МОЗ та Мін`юсту № 239/5/104 від 10.02.2012 (Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту), обов`язок щодо медичного обстеження і надання допомоги здійснюється:

1.За зверненням ув`язненого особа має право звернутися до медичної частини СІЗО з проханням про огляд, лікування або проведення обстежень (п. 2.3 Порядку).

2.За ініціативою лікаря або адміністрації СІЗО у випадках, коли медичні працівники не можуть самостійно встановити діагноз або надати необхідну допомогу, начальник медичної частини подає запит керівництву СІЗО щодо залучення лікаря-фахівця або направлення ув`язненого до відповідного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

3.У разі потреби проведення додаткових лабораторних обстежень, які неможливо забезпечити в СІЗО, вони здійснюються у закладах охорони здоров`я з орієнтовного переліку (п. 2.7 Порядку).

Таким чином, держава гарантує обв`язок забезпечити належну медичну допомогу ув`язненим, а керівник СІЗО зобов`язаний забезпечити виконання лікувально-профілактичних заходів щодо обвинуваченої.

У зв`язку з цим, необхідність проходження лікування обвинуваченою не може слугувати самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу, оскільки:

-сторона захисту не надала доказів, що захворювання обвинуваченої відносяться до переліку хвороб, несумісних із триманням під вартою;

-відсутні дані про неможливість забезпечення необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора.

Більше того, згідно з відповіддю Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області (Київська міська медична частина) на адвокатський запит захисника, після прибуття до установи обвинувачена була оглянута черговим медичним персоналом, отримала консультації лікарів-нарколога, інфекціоніста та терапевта, поставлена на медичний облік у Київській міській медичній частині, обстежена лабораторно.

За результатами огляду їй було призначено відповідне лікування, від якого обвинувачена категорично відмовилася про що повідомила письмово.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій з тримання під вартою на більш м`який відсутні, оскільки вона може отримати необхідну медичну допомогу в умовах СІЗО, а її подальше перебування під вартою є обґрунтованим і необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_4 , строків тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, тяжкість покарання (позбавлення волі на строк від 6 до 10 років), що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у їх вчиненні, те що обвинувачена офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, незаміжня, що свідчить про відсутність у неї сталих соціальних зв`язків, а тому суддя вважає доведеним прокурором існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, можливості вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

З моменту взяття обвинуваченої ОСОБА_4 , під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Щодо доводів обвинуваченої та сторони захисту про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд зазначає, що з урахуванням відсутності стійких соціальних зв`язків обвинуваченої, відсутність інформації щодо її працевлаштування, такий запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку. Обвинуваченої.

Продовження строку тримання під вартою може не суперечити вимогам статті 5 Європейської конвенції про права людини, якщо суд встановить, що існують реальні ознаки суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи, і що засудження або доведення вини є необхідним для захисту суспільства від злочину. Ця теза відображає судову практику, що випливає з приписів статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою тримання під вартою є законним за певних умов.

Суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.

6.Щодо розміру застави

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4ст. 182 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 82) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх мотив, тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_4 , вважаю за необхідне залишити в силі раніше визначений розмір застави в межах 60 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн 00 коп., який буде здатний забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків. Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченої.

Керуючись ст.ст.177, 183-184, 194, 199, 331, 395, ч.2 ст. 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИЛА:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000727 від 08.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 1 статті 321 КК України, на 12 листопада 2025 року о 16 годині 15 хвилин у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, обвинуваченої та її захисника.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, та утримувати її в ДУ "Київський слідчий ізолятор".

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 60 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн 00 коп.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що вона або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Київській області UA0018661, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, .

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду, а в разі неможливості, з`явитися через поважні причини, завчасно повідомити про це суд, що здійснив виклик;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Проводити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та скерувати до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, для виконання та вручення обвинуваченій ОСОБА_4 .

Ухвала суду щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вступна та резолютивна частини ухвали оголошені в судовому засіданні 04.11.2025.

Повний текст ухвали проголошено 06.11.2025 о 15 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1