Справа № 308/95/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000152, внесеного в ЄРДР 06.10.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_3 , в якому слідчий просить накласти арешт на вилучений 01.01.2026 року за добровільної згоди мобільний телефон марки Motorola моделі Edge 30 neo, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 .

Слідчим відділом Управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.10.2025 за № 0000152, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, громадянин України ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачево Закарпатської області), перебуваючи за місцем свого проживання та використовуючи особистий акаунт в месенджері «Telegram» під ніком « ОСОБА_5 » (телеграм ID ), залишив ряд коментарів на шпальтах проросійського інформаційного каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у яких намагається виправдати оголошення росією війни в Україні, шляхом транслювання типового наративу російської пропаганди щодо «нацизму» та «фашизму» в Україні, а також підтримує подальшу збройну агресію російської федерації.

Згідно висновку експерта за результатами проведення лінгвістичної експертизи № СЕ-19/107-25/12925-ЛД від 29.10.2025 року у коментарях розміщених під публікацією від 05.04.2024 року під відео «Есть ли у преступления наказание?», а також під публікацією від 26.01.2024 року під відео «Кто в России служит НАТО?» у чаті під назвою «Администрация телеграм-канала «Бесогон», користувачем під ніком «Інокентій» (телеграм ID ), містяться висловлювання, із ознаками ознаками заперечення, виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України та глорифікації (схвалення) осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

01.01.2026 року ОСОБА_4 , згідно заяви надав добровільну згоду на вилучення власного мобільного марки Motorola моделі Edge 30 neo, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2

01.01.2026 року вищезазначений предмет постановою слідчого визнаний як речових доказ у даному кримінальному провадженні.

Слідчий стверджує, що мобільний телефон містить ознаки, передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України, ймовірно зберіг на собі сліди злочинної діяльності та може бути предметом кримінального правопорушення. Відтак є підстави вважати, що вказаний предмет відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, підлягає арешту.

У судове засідання слідчий не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд без його участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд даного клопотання

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.10.2025 за №0000152, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України

Підставами внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що 06.10.2025 року до слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області надійшло повідомлення 3 відділу ГВЗНД УСБУ в Закарпатській області, з якого слідує, що громадянин ОСОБА_6 , з використанням профілю в месенджері «Telegram» створює, поширює та популяризує матеіали, спрямовані на виправдовування, визнання правомірною та заперечення збройної агресії рф проти України, тобто вчиняє дії, передбачені ч. 3 ст. 436-2 КК України.»

01.01.2026 року ОСОБА_4 , згідно заяви надав добровільну згоду на вилучення власного мобільного марки Motorola моделі Edge 30 neo, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2

Постановою слідчого від 01.2026 року вищевказаний предмет визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 06.10.2025 року.

У межах розслідування даного провадження, орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилученого предмету третім особам, його подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за вимогами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи вищенаведене, а також ступінь суспільної небезпеки та характер вчиненого протиправного діяння, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, з метою збереження речових доказів, а також те, що вилучені речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. З огляду на викладене, клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого в ОВС 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000152, внесеного в ЄРДР 06.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на речі, які було вилучено 01.01.2026 року на підставі заяви про надання добровільної згоди на вилучення, а саме, мобільного телефона марки Motorola моделі Edge 30 neo, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1