УХВАЛА

23 грудня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернулася ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що Ухвалою слідчого суді від 06.06.2025 року накладено арешт на вилучене в ході обшуку 04.06.2025 майно та транспортний засіб «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 по кримінальному провадженню N? 0000071 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

Ухвалою слідчого судді від 20 жовтня 2025 року, скасовано арешт на даний автомобіль накладений вищевказаною ухвалою і передано даний автомобіль в користування і володіння без права продажу та дарування.

Вказаний транспортний засіб постановою слідчого від 04.06.2025 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником вилученого в ході обшуку автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, а також проведення судових експертиз.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , не є підозрюваною або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. не с особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, не встановлено її причетності до вчинення даного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні органу досудового розслідування про арешт майна обставин.

Згідно ухвали слідчого судді від 04.06.2025 обшук було надано на проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 та у користуванні ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення грошових коштів отриманих злочинним шляхом, документів, чорнових записів. мобільних телефонів, комп?ютерної оргтехніки, магнітних, електронних та цифрових носіїв інформації на яких зберігається інформація або електронні документи щодо вищевказаних осіб, інші речі та документи, які мають значення у даному кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та документів, які мають значення для кримінального провадження.

Вилучений в ході проведеного обшуку транспортний засіб «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до переліку вилученого майна зазначеного в ухвалі слідчого судді щодо надання дозволу на проведення обшуку, яке планував відшукати слідчий, не входило, а тому підлягає поверненню його власнику, оскільки це є тимчасове вилучене майно, яке підлягає негайному поверненню.

Таким чином, на підставі ст.167 КПК України, вищевказаний транспортний засіб, що належить ОСОБА_3 було тимчасово вилучено.

Окрім того подальше застосування арешту автомобіля не виправдовує такий ступінь і потреби органу досудового розслідування у втручання в права власності ОСОБА_3 , а також створює для неї значні незручності та матеріальні збитки, і на даний час є всі підстави вважати, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Відтак, вилучений за наслідками проведення обшуку 04.06.2025 транспортний засіб та арештований на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 06.06.2025 не відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні N? 0000071 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а тому не вбачається встановлених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для прийняття рішення про накладення арешту.

Таким чином, із урахуванням наведеного, вважає за необхідне повністю скасувати арешт на автомобіль марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , оскільки порушуються її права як власника майна.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність своє клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задоволити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що Ухвалою слідчого суді від 06.06.2025 року накладено арешт на вилучене в ході обшуку 04.06.2025 майно та транспортний засіб «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 по кримінальному провадженню N? 0000071 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

Ухвалою слідчого судді від 20 жовтня 2025 року, скасовано арешт на даний автомобіль накладений вищевказаною ухвалою і передано даний автомобіль в користування і володіння без права продажу та дарування.

Вказаний транспортний засіб постановою слідчого від 04.06.2025 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником вилученого в ході обшуку автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , не є підозрюваною або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не с особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, не встановлено її причетності до вчинення даного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні органу досудового розслідування про арешт майна обставин.

Вилучений в ході проведеного обшуку транспортний засіб «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до переліку вилученого майна зазначеного в ухвалі слідчого судді щодо надання дозволу на проведення обшуку, яке планував відшукати слідчий, не входило, а тому підлягає поверненню його власнику, оскільки це є тимчасове вилучене майно, яке підлягає негайному поверненню.

Таким чином, на підставі ст.167 КПК України, вищевказаний транспортний засіб, що належить ОСОБА_3 було тимчасово вилучено.

Окрім того подальше застосування арешту автомобіля не виправдовує такий ступінь і потреби органу досудового розслідування у втручання в права власності ОСОБА_3 , а також створює для неї значні незручності та матеріальні збитки, і на даний час є всі підстави вважати, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Згідно зі ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:

чи є втручання законним;

чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес;

чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати повністю арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 06.06.2025, на транспортний засіб «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , скасувавши заборону власнику здійснювати продаж або дарування даного транспортного засобу.

Ухвала відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_5