печерський районний суд міста києва
Справа № 757/698/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу зі злочинами у сфері захисту національних та міжнародних інвестицій, Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000951 від 22.09.2025 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу зі злочинами у сфері захисту національних та міжнародних інвестицій, Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000951 від 22.09.2025 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора закінчено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000951 від 22.09.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (нині утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор»), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. ст. 283, 291 КПК України обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні 05.11.2025 направлено для розгляду по суті до Шевченківського районного суду м. Києва.

Під час проведення підготовчого судового засідання ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 19.11.2025, постановленою у справі № 761/46670/25, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 17.01.2026 включно.

Разом із цим судом прийнято рішення про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000951 від 22.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з Шевченківського районного суду м. Києва до Обухівського районного суду Київської області в межах юрисдикції Київського апеляційного суду.

Станом на 09.01.2026 судове засідання з розгляду питання щодо визначення підсудності вказаного кримінального провадження не призначено з підстав, що не залежать від сторони обвинувачення. У зв`язку з цим на теперішній час відсутня процесуальна можливість вирішити як питання підсудності кримінального провадження, так і питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом, у провадженні якого перебуває обвинувальний акт.

Водночас строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 17.01.2026, у зв`язку з чим виникає необхідність завчасного вирішення питання щодо подальшого застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення безперервності кримінального провадження та дотримання вимог кримінального процесуального законодавства.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинів), є зібрані в ході досудового розслідування докази.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В судовому засіданні захисники заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши про безпідставність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із відсутністю ризиків заявлених прокурором, які обумовлюють можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, вказавши на необґрунтованість пред`явленої підозри. Просили відмовити у задоволенні клопотання, а у разі, якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу - застосувати більш м`який ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У разі якщо слідчий суддя прийде висновку про необхідність визначення альтернативного запобіжного заходу, сторона захисту зауважила, про наявність такої можливості, на підтвердження вказаної позиції, у судовому засіданні було надано заяву ОСОБА_8 , який виявив бажання бути заставодавцем, до заяви додали довідку про доходи та довідку з основного місця роботи.

Стороною захисту було звернуто увагу на те, що ОСОБА_6 під час участі перебування на військовій службі, отримав поранення та має постійну потребу у медичному нагляді, разом з тим, належних медичних документів, щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора слідчому судді не надано.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора закінчено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000951 від 22.09.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (нині утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор»), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2025 постановленою у справі № 761/46670/25 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 17.01.2026 включно.

Станом на день розгляду вказаного клопотання, судове засідання з розгляду питання щодо визначення підсудності вказаного кримінального провадження не призначено.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що злочин, який інкримінується обвинуваченому, є тяжким, проти громадської безпеки України, а також нетяжкий злочин проти основ національної безпеки, вчинені в умовах воєнного стану (особливого періоду), за попередньою змовою групою осіб. При цьому, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Разом з тим, хоча й сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику але обумовлює існування його у мінімальному вимірі.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому, що, ознайомившись з матеріалами досудового розслідування обвинувачений володіє інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних даних експертів, свідків, які дали органу досудового розслідування показання та провели відповідні експертизи, які доводять його участь у вчиненні кримінальних правопорушень. Вказані відомості можуть надати останньому можливість, як самостійно, так і з використанням кола своїх знайомих, здійснити незаконний фізичний, психологічний тиск на названих осіб, їх підкуп, або шантаж.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом, оскільки:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, маючи матеріали досудового розслідування, зокрема, протоколи допиту свідків, та висновки експертів обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування, а також данні експертів, якими проводились експертизи.

Разом із тим допит свідків та експертів на стадії судового розгляду ще не проводився, що дає підстави припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань та на експертів при роз`ясненні висновків експертів з метою викривлення відомих їм обставин.

Також, сторона обвинувачення звертає увагу на наявність певного зв`язку ОСОБА_6 з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000286, з якого матеріали відносно ОСОБА_6 були виділені в окреме кримінальне провадження, що може свідчити про можливу зацікавленість у взаємному ухиленні від кримінальної відповідальності, та про наявність ризику впливу ОСОБА_6 на інших підозрюваних.

Крім того, враховуючи, що підозрювані мали стійкі зв`язки із працівниками Міністерства юстиції України, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, державних органів, які є членами Міжвідомчої робочої групи з питань реалізації державної санкційної політики, Бюро економічної безпеки України, Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, судів та інших державних органів, ОСОБА_6 може вчиняти дії, спрямовані на викривлення та надання неправдивих показань службовими особами вказаних державних органів, які ще не допитані під час судового розгляду.

Зазначені вище обставини також свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).

Зважаючи на викладене, а також на характер та значну суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 1111, ч. 1 ст. 263 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , останній перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом повідомлення співучасникам вказаних вище злочинів про обставини, які стали відомі йому з матеріалів досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується таким.

Так, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних дій, спрямованих на пособництво провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, за попередньою змовою групою осіб, незаконному зберіганні без мети збуту наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах, а також на придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також те, що як встановлено матеріалами досудового розслідування ОСОБА_6 разом із особами здійснював протиправні дії протягом тривалого часу, є обґрунтовані підстави вважати, що залишаючись на волі, він у подальшому може продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, інші підозрювані мали стійкі зв`язки із працівниками Міністерства юстиції України, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, державних органів, які є членами Міжвідомчої робочої групи з питань реалізації державної санкційної політики, Бюро економічної безпеки України, Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, судів та інших державних органів, що також свідчить про можливість вчинення кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності оскільки встановлено факти, у тому числі щодо розголошення таємниці досудового розслідування, перешкоджання діяльності працівників правоохоронних органів, можливого підкупу представників органів державної влади та працівників суду, втручання в санкційну політику нашої держави та в цілому перешкоджання виконанню завдань Кримінального процесуального закону.

Поряд з цим, ОСОБА_6 вже в період його безпосереднього перебування під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 345 КК України, що підтверджується численними публікаціями у засобах масової інформації, а також публікацією на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора за посиланням https://gp.gov.ua/ua/posts/eksgolovi-komisiyi-z-regulyuvannya-azartnix-igor-ta-loterei-povidomleno-pro-pidozru-u-zavdanni-tilesnix-uskodzen-pracivniku-sizo.

Крім того ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та нетяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за один з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, тож тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях (злочинах), у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та спів мірною для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України

При продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

Питання доведеності вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом судового розгляду справи по суті.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки наразі в державі триває дія воєнного стану, що відповідає положенням ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 13.03.2026 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1