Справа № 308/3060/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/923/25, за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року, щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на першу вимогу; заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого або прокурора в нічний період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.; утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом встановлено до 07 лютого 2026 року включно.

З матеріалів судового провадження слідує, що старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 12.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Подане клопотання мотивував тим, що ОСОБА_6 , обіймаючи відповідно до розпорядження голови Солотвинської селищної ради від 24.12.2020 №34 посаду директора КП «Екосолотвино», будучи службовою особою даного комунального підприємства, наділеного на організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч наведеним вище нормам діючого законодавства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи, що вулиці Карбунешть та Великий Боуц в селі Глибокий Потік Тячівського району належним чином на баланс КП «ЕкоСолотвино» не передані, в період з квітня 2022 року по грудень 2023 року став на шлях вчинення умисного корупційного кримінального правопорушення, та шляхом зловживання своїм службовим становищем, здійснив розтрату 66,76 метрів кубічних бетону класу В20 [М250] на загальну суму 201441 гривень.

Слідчий вказав, що директор КП «ЕкоСолотвино» ОСОБА_6 , 27.03.2023 за результатами проведення публічної закупівлі уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Стік» договір про закупівлю №15 на придбання бетону марки В-20 (М-250) в кількості 2000 метрів кубічних на загальну суму 5 964 000 гривень та 19.10.2023 із фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 договір №59 на придбання бетону В-20 (М-250) в кількості 1500 метрів кубічних на загальну суму 3 905 496 гривень.

В подальшому, в період з березня 2023 року по грудень 2023 року мешканцями села Глибокий Потік Тячівського району господарським методом проведено будівельні роботи з влаштування бетонного дорожнього покриття на вулицях Карбунешть та Великий Боуц села Глибокий Потік Тячівського району.

В той же час, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду директора КП «Екосолотвино», будучи службовою особою даного комунального підприємства, ігноруючи вимоги Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 281 від 01.11.2021, відповідно до яких при визначенні вартості виконаних обсягів робіт і проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи по об`єкту будівництва застосовуються первинні облікові документи «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (форма № КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (форма № КБ-3), не забезпечив належне складання та ведення первинної звітної виконавчої документації щодо обліку використання майна, придбаного за бюджетні кошти, а саме бетону марки В-20 (М-250) в кількості 3500 метрів кубічних загальною вартістю 9 869 496 гривень, а навпаки підписав акт прийому передачі зазначених обсягів бетону вуличним комітетам для влаштування бетонного покриття вулиць Карбунешть та Великий Боуц села Глибокий Потік Тячівського району, зокрема:

- для влаштування бетонного покриття вулиці Карбунешть в с.Глибокий Потік використано бетону марки В-20 (М-250) в кількості 1200 метрів кубічних, придбаного у ФОП ОСОБА_8 , хоча фактично для вказаної роботи використано бетону даної марки в об`ємі 1191,32 метрів кубічних, різниця становить згідно висновку експерта 8,68 метрів, вартістю 28 250 гривень;

-для влаштування бетонного покриття вулиці Великий Боуц в с.Глибокий Потік використано бетону марки В-20 (М-250) в кількості 2000 метрів кубічних, придбаного у ПП «Стік», хоча фактично для вказаної роботи використано бетону даної марки в об`ємі 1941,92 метрів кубічних, різниця становить згідно висновку експерта 58,08 метрів кубічних, вартістю 173 195 гривень.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 із комунальної власності КП «Екосолотвино» Солотвинської селищної ради незаконно вибуло майно на загальну суму 201 441 гривень, чим самим Солотвинській об`єднаній територіальній громаді в особі КП «Екосолотвино» завдано матеріальних збитків на вказану суму.

Слідчий вказав, що 08 грудня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України, а саме у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в умовах воєнного стану.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на свідків щоб вони змінили або відмовились від своїх показів, або схиляти їх до дачі неправдивих показань з обставин вчинення ним кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема оригіналами первинно-звітної документації та висновком експерта від 12.12.2024 за №278/24 судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено завищення об`ємів виконаних робіт на суму 201 441 гривень. Разом з цим, з досліджених матеріалів слідує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та сім`ю, не веде аморальний спосіб життя, є старостою Нижньоапшанського старостинського округу Солотвинської об`єднаної територіальної громади та інвалідом 3 групи. Також слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що з моменту внесення вказаних відомостей до ЄРДР минуло більше двох років, після повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, до моменту звернення з даним клопотанням, останній не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, доказів зворотного надано не було, та не допускав інших порушень процесуальної поведінки, а тому на думку слідчого судді у задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та застосувати відносно останнього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій вказує про правомірність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Водночас прокурор вважає, що обрання слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в цьому випадку є незаконним. В обґрунтування доводів апелянт вказує на встановлені та підтверджені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, якими обґрунтовується необхідність у обранні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. На думку прокурора, лише за допомогою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з?ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення. Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Просить скасувати ухвалу та постановити нову,якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. У разі якщо апеляційний суд дійде переконання про необхідність визначення застави підозрюваному ОСОБА_6 , то обрати йому її у відповідності до п. 3 ст. 5 ст. 182 КПК України - 800 тисяч гривень, що становить 307 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд провадження за відсутності всіх учасників провадження, апеляційний суд бере до уваги, що: останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, а також те, що прокурор ОСОБА_10 подав заяву у якій вказав, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скеровано до Тячівського районного суду для розгляду по суті. Адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, а також без участі підозрюваного ОСОБА_6 .. Проти задоволення апеляційної скарги підозрюваний та його адвокат заперечили.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження № 0000141, внесене до ЄРДР 12.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_11 , що свідчить про дотримання права підозрюваного на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема оригіналами первинно-звітної документації та висновком експерта від 12.12.2024 за №278/24 судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено завищення об`ємів виконаних робіт на суму 201 441 гривень.

Погоджуючись з указаним висновком, суд апеляційної інстанції також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182).

При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Таким, що ґрунтується на доданих до клопотання матеріалах, колегія суддів вважає і висновок слідчого судді про те, що вказані у клопотанні ризики існують, проте такі не є підставою у сукупності із іншими дослідженими доказами для обрання ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.

Враховуючи ці висновки, апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та сім`ю, не веде аморальний спосіб життя, є старостою Нижньоапшанського старостинського округу Солотвинської об`єднаної територіальної громади та інвалідом 3 групи. Крім того, з моменту внесення вказаних відомостей до ЄРДР минуло більше двох років, після повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, до моменту звернення з даним клопотанням, останній не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, доказів зворотного надано не було, та не допускав інших порушень процесуальної поведінки.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_6 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що лише за допомогою застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з?ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За цих обставин, при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на першу вимогу; заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого або прокурора в нічний період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.; утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи ці обставини, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: