ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/2023/24

Провадження 1-кп/621/86/25

23 грудня 2025 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_3

потерпілі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник - адвокат ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу №621/2023/24 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2022 року, о 22:10 годині, ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в межах смуги свого руху по автодорозі «Мерефа-Лозова-Павлоград» з боку с. Пасіки в напрямку до с.Таранівка Чугуївського району Харківської області.

Проїжджа частина дороги являла собою горизонтальну ділянку, мокрий асфальтобетон, загальною шириною у 6.9 м., призначена для двох напрямків руху, зустрічні смуги руху розділені між собою переривистою лінією. З обох боків до проїжджої частини примикає ґрунтове узбіччя. По ходу руху автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , розташовані бетонні блоки із дорожніми знаками: 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп».

Під час руху по вказаній автодорозі, в районі перехрестя автодороги «Мерефа-Лозова-Павлоград», та кільцевої дороги с. Таранівка (індексний номер С211228), наближаючись до перешкоди у вигляді бетонних блоків, ОСОБА_6 діючи необережно, при виникненні небезпеки проявив неуважність, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований автомобіль, чим порушив вимоги п.2.9 А, п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

п.2.9 «А» «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»

п. 12.3 «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди», та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді бетонних блоків.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/43-Зм/24 від 19.03.2024 року, потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижнього полюса лівого наколінника, зі зміщенням, що по ступеню тяжкості відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/42-Зм/24 від 08.03.2024 року, потерпілій ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки, зі зміщенням, закритого відривного перелому великого горбка лівої плечової кістки, зі зміщенням, закритого вивиху лівого плечового суглобу, що по ступеню тяжкості відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/13347-ІТ від 24.05.2024 року, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобілю «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, за що передбачена кримінальна відповідальність за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав частково, не оспорював своєї провини у спричиненні ДТП, однак зазначив, що не перебував у стані сп`яніння та не вживав алкогольних напоїв.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_8 пояснив, що 19 серпня 2022 року на прохання тітки ОСОБА_9 він на автомобілі «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відвіз їх з дядьком ОСОБА_10 на озеро (ставок) купатися, який знаходився за межами села Таранівка Чугуївського району Харківської області. Вони відпочивали на озері до вечера, а коли стемніло, поїхали додому по автодорозі в напрямку с.Таранівка. Розпочинався дощ, гроза, було дуже темно й видимість на дорозі була поганою. На під`їзді до с.Таранівка біля бетонних блоків, де раніше розташовувався блок-пост, його засліпив зустрічний автомобіль, і він вчасно не встиг загальмувати, тому правою стороною автомобіля в`їхав у бетонні блоки. На правому передньому пасажирському сидінні сидів дядько ОСОБА_5 , а позаду нього тітка ОСОБА_11 , які внаслідок дорожньо-транспортної події отримали тілесні ушкодження. В цей час до них підійшли водії з інших автомобілів, які їхали позаду і зупинилися допомогти. Хтось з них викликав «швидку допомогу» та поліцію. Потерпілих потім відвезли до лікарні, а він залишився на місці ДТП, і коли приїхала поліція, він все їм розповів. Йому дійсно запропонували продути алкотестер на місці події, який потім показав наявність алкоголю, але він не погоджувався з цим висновком, і просив відвезти його до лікарні, щоб перевірили ще раз, однак поліцейські цього не зробили. В подальшому повністю допомагав потерпілим коштами на лікування, вони до нього ніяких претензій не мають. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненні ДТП, яке сталося внаслідок необережності, просив суворо не карати та не позбавляти волі.

Допитана в якості потерпілого ОСОБА_12 пояснила, що влітку 2022 року (точно дати не пам`ятає), дійсно попросила племінника ОСОБА_13 відвезти на річку покупатися, після чого на автомобілі ВАЗ 21099 вона, її чоловік ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за кермом поїхали на ставок, який знаходився десь за селом Таранівка Чугуївського району, точне місцезнаходження вона не знає, бо постійно мешкає в місті Харків. На озері вони купалися й відпочивали, алкоголь не вживали. Поверталися додому пізно ввечері, була гроза й велика блискавка та дощ. ОСОБА_8 знаходився за кермом, чоловік ОСОБА_10 сидів на передньому пасажирському сидінні, а вона позаду чоловіка. Подробиці ДТП не пам`ятає, тільки те, що засліпило зустрічне світло фар, потім удар і вона відчула сильний біль у лівому плечі та руці. В подальшому, приблизно через 30 хвилин приїхала «швидка допомога», яка забрала її та чоловіка у лікарню. Претензій до обвинуваченого вона не має, ОСОБА_8 повністю допомагає їм у лікуванні.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_14 дав аналогічні пояснення. Зазначив, що продовжує лікуватися, ОСОБА_8 допомагає матеріально, купує ліки. Просив не позбавляти обвинуваченого волі.

На підтвердження провини обвинуваченого в інкримінованому правопорушенні долучені й безпосередньо досліджені в судовому засіданні письмові докази, а саме:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000231 від 20.08.2022 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 статті 286-1 КК України (а.с.75-76);

-протокол огляду місця події від 19.08.2022 з фототаблицею, в ході якого зафіксовано обстановку на місця події, а також механічні пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.77-80, 82-86 т.1);

-схема до протоколу огляду місця події (а.с.81 т.1);

-рапорт чергової частини відділу поліції від 19.08.2022 про отримання повідомлення про ДТП з травмованими (а.с.87-88 т.1);

-заява ОСОБА_6 від 20.08.2022, згідно якої ОСОБА_8 погоджується з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер 0562, алкотест 6810, в ході якого було зафіксовано 0.31 проміле, вказавши, що 19.08.2022 року, близько 19:00 години вжив 2 литри пива (а.с.89 т.1);

-тест №21 від 19.08.2022 з результатом 0.31 проміле (а.с.90 т.1);

-розписка ОСОБА_6 від 20.08.2022 про отримання автомобілю ВАЗ 21099 на відповідальне зберігання (а.с.91 т.1);

-Постанова про визнання речових доказів від 20.08.2022, якою автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні №0000231 (а.с.92 т.1);

- Ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.08.2022 про арешт тимчасово вилученого майна, відповідно до якої накладено арешт, який полягає у забороні користування, відчуження та розпорядження, на вилучений у ОСОБА_6 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 19.08.2022 автомобіль "ВАЗ 21099", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 ;

-Ухвала слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.08.2023 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувані за №0000231 від 20.08.2022 за ч.1 ст.286-1 КК України, на строк шість місяців (а.с.93-95 т.1);

-висновок судово-медичної експертизи № 12-14/42-Зм/24 від 19.03.2024, згідно якого у потерпілої гр-ки ОСОБА_4 , 1969 р.н., враховуючи медзаписи з амбулаторної карти, представлену рентгенограму, висновки лікарів фахівців мали місце: закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки, зі зміщенням; закритий відривний перелом великого горбка лівої плечової кістки, зі зміщенням: закритий вивих лівого плечового суглоба.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальні особливості яких своїй травмуючий поверхні не відобразилися, і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної події (авто травма у середині автомобіля), в строк та при обставинах, вказаних в постанові. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерні для даного виду травми та її тяжкості (згідно н.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). При цьому, в представлених медзаписах з амбулаторної карти мається запис про те, що гр-ка ОСОБА_4 знаходилася в стані алкогольного сп`яніння неуточненого генезу, кількість промілей та ступінь тяжкості алкогольного сп`яніння в представленій меддокументації не вказано (а.с.96 т.1)

-копії медичної документації потерпілої ОСОБА_4 (а.с.97-103 т.1);

- висновок судово-медичної експертизи № 12-14/43-Зм/24 від 19.03.2024 гр., згідно якого у потерпілого гр. ОСОБА_5 , 1975 р.н., враховуючи медкарту стаціонарного хворого зі Зміївської ЦРЛ, представлену рентгенограму, висновки лікарів фахівців, мали місце:

закритий перелом нижнього полюса лівого надколінника, зі зміщенням. Вказане вище тілесне ушкодження утворилося від дії тупих предметів, з необмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, або по механізму удару об такі, індивідуальні особливості яких своїй травмуючий поверхнею не відобразилися, і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної події (авто травма у середині автомобіля), в строк та при обставинах, вказаних в постанові. По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за тривалістю розладу здоров`я, характерні для даного виду травми та її тяжкості (згідно н.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) (а.с.104 т.1);

-копія медкарти стаціонарного хворого потерпілого ОСОБА_5 (а.с.105-139 т.1);

-заява ОСОБА_13 , згідно якої від проведення слідчого експерименту за його участі відмовляється (а.с.140 т.1);

- висновок експертизи № 1419/119/24-2024 від 07.03.2024 технічного стану транспортного засобу, згідно якого :

На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 знаходилося в працездатному, але несправному стані через деформацію рульового колеса.

На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 знаходилася в несправному та непрацездатному стані, через відсутність надлишкового тиску в шині заднього лівого колеса, встановлення на задню вісь автомобіля різних моделей шин з різним малюнком протектора, підвищений знос малюнка протектора на шині заднього правого колеса, наявність зон з підвищеним зносом малюнка протектора на шинах переднього та заднього лівого колеса, розтріскування гуми та наявність зон з оголеними нитками корду на зовнішній частині бігової доріжки шини заднього лівого колеса, деформацію лівої стійки стабілізатора поперечної стійкості підвіски передніх коліс та руйнування кронштейна кріплення поздовжнього важеля підвіски переднього лівого колеса.

На момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 знаходилася в працездатному, але несправному стані через блокування обертання заднього лівого колеса.

Несправність рульового керування у вигляді деформації рульового колеса виникла в результаті ДТП.

Несправність ходової частини у вигляді відсутності надлишкового тиску в шині заднього лівого колеса виникла після ДТП.

Несправність ходової частини у вигляді наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині переднього лівого колеса вірогідніше за все виникла після ДТП.

Несправність ходової частини у вигляді деформації лівої стійки стабілізатора поперечної стійкості підвіски передніх коліс виникла в результаті ДТП.

Несправності ходової частини у вигляді встановлення на задню вісь автомобіля різних моделей шин з різним малюнком протектора, підвищеного зносу малюнка протектора на шині заднього правого колеса, наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині заднього лівого колеса, а також розтріскування гуми та наявності зон з оголеними нитками корду на зовнішній частині бігової доріжки шини заднього лівого колеса виникли до ДТП.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Якщо були несправні зазначені системи, то коли виникли несправності, до події або після?», у відношенні несправності ходової частини у вигляді руйнування кронштейна кріплення поздовжнього важеля підвіски переднього лівого колеса не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Якщо були несправні зазначені системи, то коли виникли несправності, до події або після?», у відношенні робочої гальмівної системи не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Чи могли дані несправності бути виявлені водієм ОСОБА_6 до події?», у відношенні рульового керування позбавлено логічного сенсу.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Чи могли дані несправності бути виявлені водієм ОСОБА_6 до події?», у відношенні несправностей ходової частини у вигляді відсутності надлишкового тиску в шині заднього лівого колеса, наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині переднього лівого колеса та деформації лівої стійки стабілізатора поперечної стійкості підвіски передніх коліс позбавлено логічного сенсу.

Несправності ходової частини у вигляді встановлення на задню вісь автомобіля різних моделей шин з різним малюнком протектора, підвищеного зносу малюнка протектора на шині заднього правого колеса, наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині заднього лівого колеса, а також розтріскування гуми та наявності зон з оголеними нитками корду на зовнішній частині бігової доріжки шини заднього лівого колеса могли бути виявлені водієм до події ДТП.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Чи могли дані несправності бути виявлені водієм ОСОБА_6 до події?», у відношенні несправності ходової частини у вигляді руйнування кронштейна кріплення поздовжнього важеля підвіски переднього лівого колеса не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Чи могли дані несправності бути виявлені водієм ОСОБА_6 до події?», у відношенні робочої гальмівної системи не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Чи знаходяться виявлені несправності в причинному зв`язку з виникненням ДТП?», у відношенні рульового керування позбавлено логічного сенсу.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Чи знаходяться виявлені несправності в причинному зв`язку з виникненням ДТП?», у відношенні несправностей ходової частини у вигляді відсутності надлишкового тиску в шині заднього лівого колеса, наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині переднього лівого колеса, деформації лівої стійки стабілізатора поперечної стійкості підвіски передніх коліс та руйнування кронштейна кріплення поздовжнього важеля підвіски переднього лівого колеса позбавлено логічного сенсу.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Чи знаходяться виявлені несправності в причинному зв`язку з виникненням ДТП?», у відношенні несправностей ходової частини у вигляді встановлення на задню вісь автомобіля різних моделей шин з різним малюнком протектора, підвищеного зносу малюнка протектора на шині заднього правого колеса, наявності зони з підвищеним зносом малюнка протектора на шині заднього лівого колеса, розтріскування гуми та наявності зон з оголеними нитками корду на зовнішній частині бігової доріжки шини заднього лівого колеса, а також руйнування кронштейна кріплення поздовжнього важеля підвіски переднього лівого колеса не представляється можливим.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити запитання: «Чи знаходяться виявлені несправності і причинному зв`язку з виникненням ДТП?», у відношенні робочої гальмівної системи не предоставляється можливим (а.с.141-156 т.1)

- висновок експерта № СЕ-19/121-24/13347-ІТ від 24.05.2024 технічного стану транспортного засобу, згідно якого за свідченнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 :

Оскільки в постанові не вказано, скільки часу водій перебував у осліпленні, а також, на якій відстані він знаходився від бетонних блоків в момент засліплення, дослідження було проведене по двом варіантам:

1)водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані менше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто вже після того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці;

2)водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані більше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто ще до того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці.

Варіант 1

1. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані менше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто вже після того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

2. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані менше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто вже після того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

3. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані менше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто вже після того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Варіант 2

1. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані більше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто ще до того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 19.3 Правил дорожнього руху.

2. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані більше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто ще до того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.п. 12.3 та 19.3 Правил дорожнього руху.

3. Якщо виходити з того, що водій автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 був засліплений світлом фар зустрічного транспортного засобу на відстані більше, ніж 120 м до бетонних блоків, тобто ще до того, коли він міг об`єктивно виявити попереду себе дорожні знаки 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та 3.41 «Стоп», розташовані на бетонному блоці, то, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 19.3 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. (а.с.161-164 т.1 ).

Дослідивши повно, всебічно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, суд визнає досліджені в судовому засіданні докази належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми для ухвалення процесуального рішення по справі.

Частиною першої статті 286-1 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За змістом статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху мають право, в тому числі, й на безпечні умови дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, крім іншого, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч.2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.5, 1.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

Згідно підпункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно підпункту 12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив вимоги пунктів 2.9 а), 12.3 Правил дорожнього руху, та керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду у вигляді бетонних блоків, що заподіяло потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху та перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді настання середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 є винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, і його дії належить кваліфікувати за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України, інкриміноване обвинуваченому правопорушення, передбачене ч.1 статті 286-1 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином.

Вказаний злочин, відповідно до ч.3 статті 25 Кримінального кодексу України, є вчиненим з необережності у формі кримінальної протиправної недбалості, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря психіатра, з середньою освітою, не працює, не одружений (а.с.180,181 т.1)

Згідно відповіді Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 28.05.2024 № 01-14/1578, скарг, заяв чи інших компрометуючих матеріалів стосовно ОСОБА_6 до місцевої ради не надходило (а.с.179 т.1).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №389 від 31.05.2024, ОСОБА_6 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.171-173 т.1).

Згідно Вимоги УИПКП «102» ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , 21.01.1998 року, до кримінальної відповідальності раніше не притягався. (а.с.182 т.1).

Обставинами, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, суд визнає вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень статті 66 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Щодо зазначення обвинуваченим ОСОБА_16 про його щире каяття у вчиненому правопорушенні, суд враховує практику Верховного Суду, відповідно до якої, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. (Постанова ККС Верховного Суду № 199/6365/19).

Обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду не оспорював своєї причетності до дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілим були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, однак постійно під час судового розгляду наголошував на відсутність у нього стану алкогольного сп`яніння, що суперечить наявним у справі письмовим доказам, а саме: результату проходження тесту з результатом 0,31 промілле, заявою обвинуваченого від 20.08.2022 року, де він погоджується з результатами проведеного огляду та зазначає, що вживав 2 л пива.

Додатково факт вживання учасниками події алкогольних напоїв підтверджується також і результатом судово-медичної експертизи ОСОБА_17 , де засвідчено, що на момент доставлення до лікарні потерпіла також перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Таку позиції обвинуваченого суд сприймає як обрану лінію захисту, однак щире каяття обвинуваченого за такої позиції не вбачається.

Санкцією частини 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Враховуючи безальтернативність виду покарання, передбаченого ч.1 статті 286-1 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Одночасно, суд зазначає, що частиною 1 статті 75 Кримінального кодексу України визначено можливість звільнення обвинуваченої особи від відбування покарання з випробуванням, окрім випадків засудження за за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, не зважаючи на позицію сторони захисту, у суду відсутні правові підстави для застосування положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Суд зазначає, що обвинувачений керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників дорожнього руху, чим грубо порушив Правила дорожнього руху та вимоги Закону України «Про дорожній рух», що спричинило тілесні ушкодження потерпілим.

Крім того, санкцією ч.3 статті 286-1 Кримінального кодексу України передбачено призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

За змістом положень статті 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 зазначив, що «позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у санкціях всіх частин ст. 286-1 Кримінального кодексу, якою передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння… Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями…Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання»

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_18 покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

З метою забезпечення виконання вироку обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000231 від 20.08.2022, а саме: на автомобіль "ВАЗ 21099", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.08.2022 - скасувати.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України, а саме вважати вилучені транспортні засоби повернутими законним володільцям згідно наявних розписок в матеріалах справи.

В провадженні наявні документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз:

-№СЕ-19/121-24/6961-ІТ від 29.05.2024, Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, код 24060300, - 4543,68 грн

-№СЕ-19/121-24/13347-ІТ від 24.05.2024, Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, код 24060300, - 4543,68 грн,

в загальній сумі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн 36 коп., які належить стягнути з обвинуваченого в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 127, 128, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

З метою забезпечення виконання вироку обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання цим вироком законної сили.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000231 від 20.08.2022, а саме: на автомобіль "ВАЗ 21099", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.08.2022 - скасувати.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль "ВАЗ 21099", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , - вважати повернутим законному володільцю згідно наявної розписки в матеріалах справи.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз:

- -№СЕ-19/121-24/6961-ІТ від 29.05.2024, Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, код 24060300, - 4543,68 грн

-№СЕ-19/121-24/13347-ІТ від 24.05.2024, Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, код 24060300, - 4543,68 грн,

в загальній сумі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн 36 коп., в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_19