Провадження № 11-кп/4808/546/25
Категорія ч.1 ст.111 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000089 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.260 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (у редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014), ч.2 ст.260 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.111 КК України (у редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014) позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією усього майна;

- за ч.2 ст.260 КК України позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією усього майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією усього майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна, більш суворим покаранням за цим вироком, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією усього майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту набрання цим вироком законної сили. Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 до вступу цього вироку в законну силу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України (у редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014); умисні дії, які виразились в участі в діяльності не передбачених законом збройних формуваннях.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Громадянин України ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням строк, але не пізніше вересня 2019 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області у селищі Чорнухине Перевальського району Луганської області, добровільно, без будь-якого примусу вступив до незаконного збройного формування т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де отримав автоматичну зброю конструкції «АК-74», калібру 5,45 мм. із боєкомплектом та був призначений на посаду «оператора-навідника» вказаного підрозділу.

Згідно посадових обов`язків, ОСОБА_8 під час служби у вказаному незаконному збройному формуванні здійснював чергування на бойових позиціях контрольованих об`єктів, збройний супротив силам та засобам, задіяним в проведенні операцій АТО/ООС, а також інші різноманітні дії із забезпечення ведення документації та надання інформації, отриманої на передових постах через провідний канал зв`язку про напрямки, вид озброєння, час ведення обстрілів незаконних збройних формувань підрозділами Збройних Сил України, приймав участь в бойових діях проти Збройних Сил України.

У подальшому громадянин України ОСОБА_8 на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України, діючи умисно та вмотивовано, починаючи із вересня 2019 до 10 лютого 2020 року, перебуваючи на посаді «оператора-навідника» « ІНФОРМАЦІЯ_2 », місце дислокації на тимчасово окупованій території України у селищі Чорнухине Перевальського району Луганської області, виконував бойові завдання, пов`язані із військовим захопленням території України, що виразились у виконанні обов`язків щодо чергування на бойових позиціях, маючи вогнепальну зброю, здійснював збройний супротив силам та засобам задіяним в проведенні операції АТО/ООС, а також виконував інші завдання, пов`язані із наданням інформації, отриманої на передових постах через провідний канал зв`язку, про напрямки, вид озброєння, час ведення обстрілів позицій незаконних збройних формувань з боку підрозділів Збройних Сил України у межах контрольованих об`єктів, а саме селища Чорнухіне Перевальського району Луганської області, а також міста Вуглегірськ Донецької області.

10 лютого 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи у складі незаконного збройного формування так званої « ІНФОРМАЦІЯ_2 », неподалік населеного пункту Вуглегірськ Донецької області, отримав наказ направлятися для виконання бойового завдання, де його злочинна діяльність була припинена військовослужбовцями Збройних Сил України шляхом взяття в полон.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Просить вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання: за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014, № 1689-VII від 07.10.2014) у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього майна; за ч.2 ст.260 КК України позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна, більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього майна.

Сторона захисту вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст.111 КК України в межах нижньої межі, передбаченої в санкції частини статті, а саме на строк 12 років, буде цілком достатнім і виправданим у наведеній ситуації для досягнення мети покарання.

Зауважує, що за змістом показань ОСОБА_8 , останній погодився на пропозицію, в першу чергу, виключно з точки зору фінансової винагороди і не хотів чинити шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України. Щодо переходу на бік ворога варто сказати, що обвинувачений народився і все життя прожив в Луганській області, тому в нього були тісні зв`язки з місцем його проживання і у зв`язку з цим, він вирішив залишитись на рідній землі. У зв`язку з такими життєвими обставинами і тим, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, був змушений заробляти гроші, а росія запропонувала гарну заробітну плату, тому він піддався спокусі. Вказане підтверджує той факт, що покарання за ч. 1 ст. 111 КК України за нижньою межею, передбаченою в санкції частини статті, буде справедливим для досягнення мети покарання, а саме виправлення ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.1 ст.111, ч.2 ст.260 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином (ч.1 ст.111 КК України) та тяжким злочином (ч.2 ст.260 КК України), дані про особу винного, який на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення раніше не судимий, на момент розгляду кримінального провадження судимий вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 за ч. 1 ст. 258-3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна (довідка №32-13082025/26006 від 13.08.2025, копія вироку), має середню спеціальну освіту, відповідно до довідки КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР СП «Поліклініка» №142 від 26.08.2025, на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, відповідно до консультативної довідки лікаря-нарколога частини №41 філії ЦОЗ ДКВС України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях від 26.08.2025, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває; згідно характеристики з ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» характеризується посередньо; неодружений, зі слів має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкцій ч.1 ст.111, ч.2 ст.260 КК України, визначивши йому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з конфіскацією усього майна.

Окрім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_8 до ухвалення вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 року, яким його засудженого за ч. 1 ст. 258-3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна. Тому підставі на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 року, більш суворим покаранням за цим вироком, визначив ОСОБА_8 остаточне покарання, зарахувавши у строк призначеного покарання частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.04.2020 року до вступу цього вироку в законну силу.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5