Справа №: 398/5285/25
провадження №: 1-кп/398/435/25
ВИРОК

Іменем України

"19" грудня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 25 липня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ладижинка Уманського району Черкаської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який офіційно не працює, одружений, має на своєму утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ

24 липня 2025 року близько 20 години 00 хвилини ОСОБА_6 перебував біля свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де помітив раніше знайому йому ОСОБА_4 , яка була учасницею конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В цей час, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою спричинення особі тілесних ушкоджень, здійснив один постріл з револьвера «Флобер» у праве плече ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, у вигляді рани верхньої третини правого плеча.

Відповідно до висновку експерта № 120 від 11 серпня 2025, встановлено, що у ОСОБА_4 маються тілесні ушкодження у вигляді: рани верхньої третини правого плеча. Дані тілесні ушкодження по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6 але менше 21 дня).

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано як вчинення умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив фактичні обставини обвинувачення, добровільність визнання вини, без примусу, зазначив що готовий нести покарання за скоєне, просив суд врахувати, що він на теперішній час не працює, не має іншого джерела доходу, просив застосувати до нього покарання у виді пробаційного нагляду, заявлений потерпілою цивільний позов, визнав частково, в розмірі 5000,00 грн.

Показання обвинуваченого, з урахування тривалості часу, що минув з дня вчиненого, є послідовними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснила, що з обвинуваченим був конфлікт через розміщення ним в соцмережі певного відео, 24 липня 2025 року близько 20 години ОСОБА_6 біля його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з іншими особами, здійснив постріл з револьвера, куля потрапила їй в плече, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. На час вчинення ОСОБА_6 відносно неї протиправних дій поруч перебувала її дитина, яка також стала свідком подій. Потерпіла вже тривалий час потребує медичного спостереження, оскільки вказану кулю лікарям не вдалося вилучити з її тіла. Час від часу від завданих їй тілесних ушкоджень вона і досі відчуває біль і моральні страждання, переживання за своє подальше життя і наслідки перебування кулі у тілі. Зазначила, що обвинувачений вже після порушення кримінальної справи звертався із вибаченнями, шкоду завдану своїми діями ОСОБА_6 не відшкодовував. Потерпіла вважає вибачення обвинуваченого нещирими, ОСОБА_6 не пробачила. Проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, заявлений нею цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі, вважає ОСОБА_6 має понести достатнє покарання, щоб надалі не вчиняти протиправних дій, міру покарання обвинуваченому залишила на розсуд суду.

Сторони не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки, визначені ст. 349 КПК України, зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого, вирішення долі речових доказів, цивільного позову та судових витрат.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні міри покарання ОСОБА_6 у відповідності до ст. 65 КК України суд бере до уваги конкретні обставини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, а також дані про особу винного.

Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, судимостей не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Суд не погоджується із сторонами кримінального провадження щодо наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Верховний Суд у справі № 199/6365/19 вказував на те, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

За матеріалами даного кримінального провадження не вбачається того, що ОСОБА_6 примирився із потерпілою, відшкодувала заподіяну шкоду або ж вчинив будь-які інші дії, які свідчать про негативне ставлення до скоєного, будь-яке співчуття до потерпілої.

За таких обставин наявність такої пом`якшуючої відповідальність обставини як щире каяття, є не обґрунтованою та не підтвердженою матеріалами справи.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнає ОСОБА_6 винуватим, вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч.2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання обвинуваченому на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, пропорційним.

Щодо вирішення пред`явленого цивільного позову в рамках кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України: шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України: особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 129 КПК України: ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами частини першої ст. 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, тривалість негативних наслідків, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого.

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має, і не може бути, точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є, і не може бути, адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Визначаючи ОСОБА_4 моральне відшкодування, суд враховує її моральні страждання, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень, у зв`язку з якими вона відчувала фізичний біль та наслідки залишення в її тілі кулі.

На підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, виходячи із моральних засад розумності, справедливості та виваженості, оскільки, на думку суду, страждання потерпілої є вагоми, суд вважає, що заподіяння моральної шкоди ОСОБА_4 доведено безпосередньо фактом спричинення їй тілесних ушкоджень та підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_4 щодо стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 50000 грн 00коп, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.124 КПК України з ОСОБА_6 належить стягнути витрати, пов`язані із проведенням експертизи у кримінальному за проведення експертизи, висновок експерта від 30 липня 2025 року № СЕ-19/112-25/11051-БЛ вартістю 3565,60 грн.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні не обирався. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373- 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та на підставі п.п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до обвинуваченого не застосовувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), заподіяну кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2025 року, у справі № 398/4663/25 (провадження № 1-кс/398/1108/25).

Речові докази:

- 7 набоїв коричневого кольору (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25 липня 2025 року), револьвер «Флобер» (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25 липня 2025 року) конфіскувати;

- 1 використану гільзу (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25 липня 2025 року) знищити;

- медичну картку амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29 липня 2025 року) залишити власнику в розпорядження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1