ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року про відмову в накладенні арешту на майно (ЄРДР № 0000144),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року відмовлено в клопотанні про арешт майна т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , у матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 25.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що цілком наявні підстави, які вказані в клопотанні про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів. Вказує на те, що орган досудового розслідування обґрунтовано клопотав про накладення арешту на майно виключно із забороною відчуження майна, оскільки в такому випадку буде забезпечено завдання щодо збереження речового доказу. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді та задовольнити клопотання про арешт майна, представників власника майна, які заперечували апеляційну скаргу і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, в якому слідчий суддя з наведенням достатніх мотивів та посиланням на норми закону обґрунтував своє рішення щодо відмови в накладенні арешту на майно.

Як вбачається з клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000144, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про накладення арешту на майно.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року у клопотанні відмовлено.

Своє рішення у відмові в накладенні арешту на майно слідчий суддя мотивував тим, що у клопотанні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що не накладання арешту на майно, а саме на земельну ділянку, яка перебуває в оренді ОСОБА_10 може призвести до втрати речового доказу, а також, що існує реальна загроза зміни або пошкодження необхідних слідству відомостей, які можуть бути використані в суді як докази.

Також клопотання т.в.о. начальника відділення СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на земельну ділянку, та доказів, що не накладення арешту призведе до приховування,знищення,відчуження вказаного у клопотанні майна, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

З вказаним висновком погоджується і апеляційний суд.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га (цільове призначення-для обслуговування зони відпочинку), яка на праві власності належить Підгайцівській сільській раді, та перебуває в оренді ОСОБА_10 , із забороною відчуження, в т.ч. здійснювати будь-які реєстраційні дії в державних реєстрах щодо вказаної земельної ділянки із забороною відчуження майна, мотивуючи це тим, що вказане майно є речовим доказом.

Однак, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що накладення арешту на вказану земельну ділянку може призвести до істотного втручання у право володіння певного кола інших осіб на мирне володіння їх майном та з огляду на обставини справи явно не відповідає зазначеній в клопотанні меті забезпечити «збереження речових доказів».

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до приписів ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132КПКУкраїни, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га, може призвести до обмеження прав їх власника.

Таким чином, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на згадане вище майно, які би відповідали меті та завданням його арешту, не містить.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання про накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0793 площею 0,65 га не відповідає вимогам закону, оскільки стороною обвинувачення не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2025 року про відмову в накладенні арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: