Справа №: 272/1110/24
Провадження № 1-кп/272/72/25
УХВАЛА

17 грудня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Андрушівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 від 12.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 ККУкраїни, -

встановив:

У провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 від 12.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 ККУкраїни.

У ході судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання доказу недопустимим, а саме висновок експерта №86 від 22.04.2024; висновок експерта №198 від 11.09.2024; висновок експерта №199 від 11.09.2024 (додатковий до висновку №198 від 11.09.2024), з огляду на встановлену під час судового розгляду очевидну недопустимість цих доказів.

В обґрунтування заявленого клопотання захисник зазначив, що проведені експертизи проведені експертом з порушенням вимог ч.4 ст.69 КПК України, а відтак є недопустимими в силу положень ч. ст.86 КПК України.

Прокурор заперечила проти заявленого захисником обвинуваченого клопотання та зазначила про відсутність істотних порушень прав людини і основоположних свобод в розумінні ст.87 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 заперечила проти клопотання захисника обвинуваченого та вважає, що відсутні порушення, які можуть свідчити про недопустимість вказаних доказів.

Потерпілий ОСОБА_4 погодився з запереченнями свого представника.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання захисника обвинуваченого, письмові заперечення прокурора дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просить визнати недопустимими захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду, є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, суд, -постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про визнання доказів, а саме висновок експерта № 86 від 22.04.2024; висновок експерта №198 від 11.09.2024; висновок експерта №199 від 11.09.2024 (додатковий до висновку №198 від 11.09.2024), недопустимим у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000162 від 12.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 ККУкраїни залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1