ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1977/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/88/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

представника ДУ Збаразька ВК (№63) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_8 , в інтересах засудженої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржувану ним ухвалу незаконною і ставить питання про її скасування та ухвалення нового рішення про задоволення поданого ним клопотання.

На переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні рішення комісії від 24.07.2025 р., яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 має три стягнення. Вважає, що вказане рішення ґрунтувалося на обставинах, які на момент судового розгляду вже змінилися.

Так, станом на постановлення 03.12.2025 р. ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 дисциплінарних стягнень не мала, а останнє стягнення було накладено 04.03.2025 р. під час перебування під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», тобто до набрання законної сили вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 04.02.2025 р., за яким ОСОБА_7 відбуває покарання, та не під час відбування покарання за цим вироком.

Крім того, зазначає, що згідно довідки від 18.08.2025 р. ОСОБА_7 . Була працевлаштована на філії «Збаразька № 63» Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№131)" по договору цивільно-правового характеру № 1309 від 01.08.2025 р., тобто після рішення комісії від 24.07.2025 р. Таким чином, зазначене рішення комісії від 24.07.2025 р. ґрунтувалося на обставинах, які вже змінилися (наявність стягнень, не працює, перебуває у виправній установі нетривалий час), і тому його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт також вказує, що суд не навів мотивів, з яких не взяв до уваги пояснення засудженої, не врахував наявність у неї малолітньої дитини, факт навчання та позитивні відомості з характеристики.

За таких обставин, на переконання апелянта, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а тому висновки суду, викладені в ухвалі суду від 03.12.2025 р., не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року та ухвалити нову, якою та задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і звільнити умовно-достроково з місць позбавлення волі ОСОБА_7 , засуджену вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, адвоката ОСОБА_8 та засуджену ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року та ухвалити нову, якою застосувати до засудженої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; представника ДУ Збаразька ВК (№63), яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги з мотивів відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_7 ; міркування прокурора, який також заперечив відносно задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджена 04 лютого 2025 року Малиновським районним судом м. Одеси від за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

З 22 травня 2024 року ОСОБА_7 . Перебуває в місцях позбавлення волі. Утримувалась у ДУ «Одеський слідчий ізолятор». До Державної установи Збаразька виправна колонія (№63) прибула 03 липня 2025 року.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є звільненням засудженого від подальшого відбування призначеного покарання до закінчення строку покарання за наявності певних підстав, передбачених ст. 81 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У випадку засудження особи за нетяжкий злочин (в даному випадку ч.2 ст.309 КК України) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовне дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що засуджена не довела своє виправлення, оскільки встановлені судом обставини щодо відбуття нею покарання не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів.

При цьому, місцевий суд звернув увагу, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду. Також, суд врахував не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, те, що вона засуджена за нетяжкий злочин, поведінку засудженої під час всього періоду відбування покарання, дотримання засудженою Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, зокрема й те, що стягнення за неодноразові порушення правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань погашені.

Разом з тим, суд, врахував, що заходи заохочення за час відбування покарання до засудженої ОСОБА_7 не застосовувалися; тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, за які вона засуджена до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці; особу засудженої ОСОБА_7 , яка неодноразово засуджена за умисні злочини, звільнялася від відбування покарання з іспитовим строком і знову вчиняла умисні, аналогічні кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів.

Тому, суд констатував про відсутність підстав для беззаперечного висновку про виправлення та перевиховання засудженої ОСОБА_7 , що давало б підставу застосувати до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Колегія суддів погоджується з таким рішенням місцевого суду і вважає його правильним та обґрунтованим.

Відповідно до положень Постанови Пленум Верховного Суду України, від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

За своїм критерієм сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, вказівок адміністрації, наявність подяк і відсутність стягнень, якщо особа відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину. При цьому, висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

Під сумлінним ставленням до праці звичайно розуміють чесне та повне виконання своїх трудових обов`язків, підвищення ділової кваліфікації, суворе додержання правил техніки безпеки тощо.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

З наявних у справі матеріалів суд встановив, що за час утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» характеризувалась незадовільно. Допустила три порушення вимог режиму утримання і за зберігання заборонених предметів, за що притягувалася до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Заохочень не мала.

До державної установи «Збаразька виправна колонія №63» засуджена ОСОБА_7 прибула 03 липня 2025 року. За період відбування покарання характеризується задовільно. Намагається не допускати порушень режиму відбування покарання. Заходи стягнень та заохочень не застосовувалися.

З наявних у справі матеріалів суд встановив, що засуджена ОСОБА_7 працевлаштована на філії Збаразька №63 державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№131) по договору цивільно-правового характеру №1309 від 01 серпня 2025 року. (а.с.10)

Як вбачається з характеристики на засуджену ОСОБА_7 , затвердженої начальником державної установи Збаразька виправна колонія (№63) 06.10.2025 року, яка була предметом дослідження судом першої інстанції, за час утримання у виправній установі ОСОБА_7 характеризується задовільно; намагається не допускати порушень режиму відбування покарання; заходи стягнень та заохочень не застосовувалися; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд; у відношення до адміністрації колонії тактовна, законні вимоги виконує під контролем; виконує роботу із самообслуговування, але ініціативи не проявляє; ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки її для суспільства оцінюється як середній.

Слід зазначити, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку саме за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тобто, зазначення у характеристиці на засуджену ОСОБА_7 висновку про те, що вона досягла ступеню виправлення «стає на шлях виправлення», безпосередньо перед виникненням у неї права на умовно-дострокового звільнення, не може свідчити про її бездоганну поведінку за час усього періоду відбування покарання, з огляду на наведені вище обставини.

Дотримання ж засудженою порядку і умов відбування покарання в установі, є обов`язком засуджених, і не може окремо дана обставина слугувати підставою для висновку про доведеність засудженою свого виправлення.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що засуджена своєю поведінкою довела своє виправлення є непереконливі, які спростовуються вищевикладеними обставинами та не підтверджують того, що є достатні підстави для застосування до засудженої ОСОБА_7 вимог статті 81 КК України, основним критерієм якої є сумлінна поведінка і ставлення до праці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, визначених ч.2 ст.81 КК України, для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_7 .

Будь-які дані про те, що місцевий суд допустив процесуальні порушення під час розгляду вказаного клопотання адвокат ОСОБА_8 , в інтересах засудженої ОСОБА_7 , або дані, які б вказували на неповноту чи не об`єктивність розгляду справи в апеляційній скарзі не наведено і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив наявність усіх підстав щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання у відповідності до вимог ст.81 КК України, на підставі чого прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Головуючий

Судді