УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000368 від 23.10.2025, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000368 від 23.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

05.11.2025 прокурором на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31.11.2025 у справі №761/46026/25 проведено обшук транспортного засобу Toyota Land Cruiser, чорного кольору, із номерним знаком НОМЕР_1 , 2021 року випуску, який перебуває у власності ОСОБА_4 .

В ході проведеного обшуку виявлено та вилучено наступне:

- транспортний засіб Toyota Land Cruiser, чорного кольору, із номерним знаком НОМЕР_1 , 2021 року випуску, VIN НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 з комплектом ключів.

Постановою прокурора від 05.11.2025 вказані предмети визнані речовим доказом.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурор просив накласти арешт на вилучене майно.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялися належним чином.

Прокурор подав заяву, в якій долучив додаткові матеріали на обґрунтування клопотання, просив його задовольнити та здійснювати розгляд без його участі.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя ухвали здійснювати розгляд справи без їх участі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000368 від 23.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

05.11.2025 прокурором на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2025 у справі №761/46026/25 проведено обшук транспортного засобу Toyota Land Cruiser, чорного кольору, із номерним знаком НОМЕР_1 , 2021 року випуску, в ході якого виявлено та вилучено майно згідно опису вище.

05.11.2025 прокурором винесено постанову про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000368 від 23.10.2025.

06.11.2025 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

07.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

За змістом ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, у клопотанні вказується про необхідність накладення арешту майна з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також спеціальної конфіскації, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КК України

У силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилаючись у клопотанні, що майно, яке було вилучене під час обшуку, відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, прокурор повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

До матеріалів клопотання долучені документи, якими прокурор обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, проте, жоден з них не підтверджує факту відповідності майна, критеріям речового доказу, визначного ст. 98 КПК України.

Долучена до клопотання постанова про визнання майна речовими доказами носить формальний характер, оскільки за своїм змістом не містить жодних обґрунтованих даних на підтвердження того, що вказане майно відповідає критеріям, визначеними ч. 1 ст. 98 КПК України, при цьому наявне тільки посилання на встановлення детективом того, що вилучені речі та предмети можуть містити в собі інформації, що матиме значення для подальшого досудового розслідування, зберегли на собі його сліди, містять відомості, які можуть бути використані як доказу факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, у порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України прокурором не надано доказів, що підтверджують той факт, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя, із встановлених під час розгляду клопотання обставин, приходить до висновку, що вимоги клопотання виходять за межі потреб досудового розслідування у кримінальному провадженні та не співвідносяться із завданнями кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями ст. ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатньої кількості доказів необхідності накладення арешту на майно, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання.

У порядку п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно, на яке відмовлено в накладенні арешту, підлягає негайному поверненню власнику.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000368 від 23.10.2025 - відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу, в якої утримується тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 05.11.2025 транспортного засобу Toyota Land Cruiser, чорного кольору, із номерним знаком НОМЕР_1 , 2021 року випуску, негайно повернути його власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1