Вирок

Іменем України

23 грудня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №000000929 від 12.09.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше несудимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07.06.2017 у справі 295/5232/17, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Окрім того, постановою Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2018 у справі 295/62/18, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 16.05.2018 у справі 295/4158/18, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, у ОСОБА_4 , який достовірно знав про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, виник злочинний умисел, спрямований на їх невиконання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами на 10 років, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами держаної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та фізичними особами. ОСОБА_4 , 11.09.2025 близько 18 год. 46 хв. по вул. Космонавтів, 1, в м. Житомир, керував транспортним засобом марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, де був зупинений працівниками відділу взаємодії з громадою Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області, за порушення правил дорожнього руху п. 9.2 б, а саме - здійснив поворот без увімкненого світлового покажчика повороту, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

30.09.2025 року між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю його захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, за ініціативою підозрюваного, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри та обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 382 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язався під час судового розгляду у повному обсязі сформульованої підозри та обвинувачення беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч. 1 ст. 382 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

При цьому сторони вважають за можливе та погоджують застосування судом положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку, тривалість якого визначає суд та з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України, перелік яких встановлює суд.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів нетяжких, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, в обсязі підозри та обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник повністю підтримав позицію обвинуваченого.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст.89 КК України раніше несудимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, вину визнав повністю, щиро розкаявся, неодружений, дітей на утриманні не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, є: визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрали законної сили, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, за яке належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Керуючись ст.ст.368, 369, 374, 394, 314, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 30 вересня 2025 року, укладену між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю його захисника ОСОБА_5 , про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.09.2025 року покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до п. 3, 4 статті 76 КК України: повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до органів пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6