ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3051/25 Справа № 180/646/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції змінену апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року у кримінальному провадженні №00000053 від 28.01.2024 року яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Захаровка Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді електромеханіка АТ «Марганецький ГЗК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз в розмірі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійок.

Знято арешт з автомобіля ВАЗ, моделі 210700-20, номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 року.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 28.01.2024 близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Долгова в напрямку від вулиці Баумана до вулиці Пожарського.

В цей час попереду автомобіля ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на тротуарі з правого боку від проїзної частини вулиці Долгова стояли ОСОБА_10 , 1975 року народження, а ОСОБА_11 , 1965 року народження.

В цей момент, тобто 28.01.2024 близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_8 під час руху по проїзній частині вулиці Долгова, наближаючись до заокруглення проїзної частини вліво, не виконавши вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно контролювати його, у результаті чого на заокругленні проїзної частини вулиці Долгова вліво, здійснив виїзд за межі проїзної частини праворуч та, рухаючись по тротуару, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які стояли на тротуарі поруч з проїзною частиною вулиці Долгова.

Своїми діями водій автомобіля ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозить, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Невиконання водієм автомобіля ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вказаного пункту Правид дорожнього руху України призвело до дорожньо-транспортної події, що мала місце 28.01.2024 близько 12 години 30 хвилин на проїзній частині вулиці Долгова в місті Марганці.

Внаслідок контакту автомобіля ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 останні отримали тілесні ушкодження. Згдіно висновку експерта № 76-Е від 14.03.2024, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів кісток правої гомілки, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розгляд здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Згідно висновку експерта № 81-Е від 20.03.2024, ОСОБА_11 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому гомілки лівої малогомілкової кістки, яке за своїм характером відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Згідно висновку експерта від 13.03.2024 № СЕ-19/104-24/8607-ІТ в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 210700-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відновідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля ВАЗ 210700-20 ОСОБА_8 визначалась виконанням ним вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії водія автомобіля ВАЗ 210700-20 ОСОБА_8 не відповідали вомогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`зку з даною ДТП.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Доводи апеляційної скарги:

Прокурор в зміненій апеляційній скарзі просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286-1 КК України скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 гривень з позбавленням права ОСОБА_8 на керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначив, що застосування покарання у вигляді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права ОСОБА_8 на керування транспортними засобами строком на 3 роки є необґрунтованим та невмотивованим.

Вважає, що суд безпідставно врахував факт активного сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину як обставину, що пом?якшує покарання, оскільки таке не знайшло свого відображення в матеріалах кримінального провадження.

Зазначає, що судом не враховано, що попри повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини, останній наполягав на дослідженні усіх доказів у кримінальному провадженні та допиті усіх свідків і потерпілих, а також характер відшкодування шкоди потерпілим.

Судом під час визначення покарання засудженому не враховано низки обставин, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин, що спричинив двом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, ступінь сп`яніння ОСОБА_8 та рівень алкоголю в його крові на рівні 2,08 проміле, а також поведінку ОСОБА_8 відразу після скоєння кримінального правопорушення, що була розцінена свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як спроба втекти з місця пригоди.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні підтримав змінену апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні, просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, що зазначені в ній.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора, просили відмовити в її задоволенні.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Відповдно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі не оскаржуються висновки суду 1-ї інстанції про фактичні обставини справи та кваліфікація дії обвинуваченого за ч. 1 286-1 КК України. Також прокурор не оспорює застосування при призначенні покарання правил ст.69-1 КК України та обраний судом вид основного покарання - штраф та додаткового - позбавлення права керування транспортними засобами. Тому апеляційний суд не вдається до перевірки цих обставин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Згідно ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Також, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, суд врахував, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий необережний злочин, який має значну суспільну небезпечність; відсутність у обвинуваченого судимостей; те, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, працює, характеризується з позитивної сторони за місцями проживання та роботи, має на утриманні непрацездатну дружину, яка потребує постійного догляду.

Обставинами, що пом?якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також, добровільне відшкодування завданих потерпілим збитків.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з апеляційними доводами сторони обвинувачення, що під час судового розгляду та наявними матеріалами справи не було встановлено факт активного сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує із матеріалів даного кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі інформації, встановленої з інших джерел.

Тож, колегія суддів вважає, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні не може бути враховано як обставина, що пом?якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції при вирішенні питання про обрання міри покарання в недостатній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , усі встановлені під час судового розгляду обставини у їх сукупності.

Тому висновок місцевого суду про міру основного покарання у виді штрафу прийнято без належного врахування того, що ОСОБА_8 своїми діями спричинив двом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, ступеню сп`яніння ОСОБА_8 та рівень алкоголю в його крові на рівні 2,08 проміле, а також поведінку ОСОБА_8 відразу після скоєння кримінального правопорушення, що була розцінена свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як спроба втекти з місця пригоди. З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає таким, що міра основного покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є явно не справедливою.

Тож є слушними апеляційні доводи прокурора про занадто м`яке основне покарання, яке призначено обвинуваченому оскаржуваним вироком, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Вирішуючи питання про міру основного покарання у виді штрафу, колегія суддів враховує що ОСОБА_8 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і при цьому двом потерпілим було спричинено середньої тяжкості телесні ушкодження.

Колегія суддів враховує і особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та місце реєстрації, працює, за місцем проживання та місцем роботи характеризується тільки з позитивної сторони, має на утриманні непрацездатну дужину, яка потребує постійного догляду, що підтверджується належним документом.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття, а також, добровільне відшкодування завданих потерпілим збитків.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений з потерпілими примирився, матеріально допомагав: оплачував лікування, утримував потерпілого ОСОБА_10 , забезпечуючи йому продукти харчування, оплату комунальних послуг; ОСОБА_11 надав грошову допомогу в сумі 1500 грн., продукти харчування.

Крім того, приймає до уваги, що потерпілі до ОСОБА_8 претензій не мають, просили суворо не карати.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, колегія суддів вважає можливим призначити основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, тобто більш м`яке ніж передбачено санкцією ч.1 ст.286-1 Кримінального кодексу, а саме у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн.

Що стосується додаткового покарання за ч.1 ст.286-1 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то з огляду на обставини справи його призначення є обов`язковим та в апеляційній скарзі прокурора призначене судом 1-ї інстанції додаткове покарання не оспорюєтся.

За таких обстави, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України вирок суду 1-ї інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням в цій частині апеляційним судом нового вироку, а змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404-418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Змінену пеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.286-1 КК України в мотивувальній частині змінити, виключивши посилання на сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом?якшує покарання. Цей же вирок в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст.286-1 КК України покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права ОСОБА_8 на керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4