Справа № 715/3333/25
Провадження № 1-кп/715/227/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2025 с-ще Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001219 від 06.04.20215 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще. Глибока Глибоцького району Чернівецької області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця по національності, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Глибоцького районного суду перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування свого клопотання прокурор посилався на те, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовили необхідність обрання та продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та які, на думку сторони обвинувачення, залишаються актуальними і на даний момент.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора. При цьому клопотали перед судом про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, 11.04.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.04.2025 щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

05 червня 2025 року слідчим суддею Глибоцького районного суду Чернівецької області підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 11 липня 2025 року.

07 липня 2025 року слідчим суддею Глибоцького районного суду Чернівецької області підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 06 вересня 2025 року.

06 вересня 2025 року слідчим суддею Глибоцького районного суду Чернівецької області підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 11 жовтня 2025 року.

08 жовтня 2025 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 06 грудня 2025 року.

Ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дослідивши надані докази, вважаю, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. У разі доведення його вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Отже, невідворотність реального відбування покарання у разі визнання винним ОСОБА_4 , свідчить про те, що останній усвідомлюючи, що у разі набрання законної сили вироку щодо нього за вчинення інкримінованого діяння, може отримати реальний строк покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення від покарання, може змінити місце проживання з метою ухилення від настання кримінальної відповідальності. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, ОСОБА_4 є місцевим мешканцем с-ще Глибока, тому більшість учасників кримінального провадження йому знайомі як місцеві мешканці, крім того, враховуючи, що обвинуваченому відкрито в порядку ст. 290 КПК України матеріали досудового розслідування у повному обсязі, тобто останній обізнаний про місце проживання та роботи більшості учасників кримінального провадження, а отже може безперешкодно впливати на них шляхом залякування, погроз або іншим чином з метою зміни показань або відмови від вже наданих раніше показань, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 до вчинення даного кримінального правопорушення вже вчиняв дії, пов`язані із заподіянням тілесних ушкоджень.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для продовження строку тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, з метою попередження можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, беручи до уваги сукупність характеризуючих даних про особу обвинуваченого, вважаю за доцільне продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, на момент розгляду даного клопотання ризики, які існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали та не змінилися.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки наслідком злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , є загибель людини.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 176-178, 183, 184, 194, 199, 315, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , терміном до 31 січня 2026 року.

Ухвалу для виконання направити начальнику Чернівецької установи виконання покарань №33.

На ухвалу може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: