Справа №766/8456/16-к
н/п 1-кп/766/2575/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду м. Херсона об`єднане кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР 17.07.2016 року за №0002724, 05.08.2016 за №0002997, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, утриманців не маючого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 16.02.2016 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік і 6 місяців,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.2 ст.185 КК країни, -

в с т а н о в и в:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою

09.08.2016 року та 19.09.2016 на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області у провадження судді ОСОБА_6 надійшли обвинувальні акти у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.07.2016 року за № 0002724, та від 05.08.2016 з № 0002997 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.2 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 21.03.2017 року вказані обвинувальні акти об`єднані в одне провадження, яким присвоєно єдиний реєстраційний номер №766/8456/16-к.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 23.03.2021 №01-09/784/21 (звільнення судді ОСОБА_6 у відставку) та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказане кримінальне провадження передано в провадження судді ОСОБА_1

01.03.2022 м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено, проте рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023, а датою початку процесуальної діяльності суду визначено 12.06.2023.

Після відновлення діяльності суду справа призначалася до розгляду.

Обвинувачений в призначенні судові засідання до 03.12.2025 року неодноразово не з`являвся, про причину неявки суд не повідомляв, піддавався неодноразово примусовому приводу через органи поліції, які виконано не було.

До суду від захисника ОСОБА_5 , надійшло клопотання, яке підтримав в судовому засіданні, про закриття об`єднаних кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 191, ч.2 ст.185 КК України, на підставі пункту 4 -1 ч.1 ст.284 КПК України.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на задоволенні клопотання захисника про закриття кримінальних проваджень, які об`єднані в єдине судове провадження, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника та обвинуваченого, вважала за можливе вирішити питання щодо закриття кримінальних проваджень, які об`єднані в єдине судове провадження, у зв`язку із внесенням змін до ст. 51 КУпАП щодо дрібної крадіжки.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи наявні заяви про проведення розгляду справи без їх участі.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує (ч. 3 ст. 479-2 КПК України).

ІІ. Встановлені судом обставини.

З обвинувального акту у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР 17.07.2016 за № 0002724 та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення корисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став, та повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за усною домовленістю з фізичною особою-підприємцем (ЄДРПОУ , адреса: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки маляра-штукатура, повторно, переслідуючи єдиний прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 26.06.2016 року перебуваючи на робочій зміні, у денну пору доби, привласнив отриманий від ОСОБА_7 перфоратор «Stark RH 950», ринкова вартість якого, згідно висновку експерта Херсонського Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України №1-МТ від 02.08.2016, станом на червень 2016 року, складає - 1200 гривень, який заклав до ПО «Ломбард Експерт», відділення №019, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Лавреньова, 8 за 400 гривень, які в подальшому розтратив на власний розсуд, у результаті чого спричинив матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_7 на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за усною домовленістю з фізичною особою-підприємцем (ЄДРПОУ , адреса: АДРЕСА_3 ) ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки маляра-штукатура, повторно, переслідуючи єдиний прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 10.07.2016 перебуваючи на робочій зміні, в денну пору доби, привласнив отриманий від ОСОБА_7 дриль «Сталь УД-950РР», ринкова вартість якого, згідно висновку експерта Херсонського Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України № 2-МТ від 02.08.2016, станом на липень 2016 року, складає 545 гривень, який заклав до ПО «Ломбард Експерт», відділення №007, який розташований за адресою: м. Херсон, вул. Р. Люксембург, 21 за 180 гривень, які в подальшому розтратив на власний розсуд, у результаті чого спричинив матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_7 на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене повторно.

З обвинувального акту у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР 05.08.2016 за № 0002997 та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.07.2016 близько 14:22, перебуваючи у приміщенні магазину «Eva» № 1203, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Святих Кирила та Мефодія (Димитрова Георгія), 15/2, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ» (юридична та фактична адреса: 49055 пр. Олександра Поля (Кірова), 104-А, м. Дніпро (Дніпропетровськ), ), переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення права власності особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, з полиць прилавку заволодів чоловічим дезодорантом «Rexona men антиперспірант - олівець кобальт 50 мл.» вартістю 36, 52 грн., чоловічим дезодорантом «Gilette гелевий антиперспірант - дезодорант Power Beads Power Rush 75 мл.» вартістю 68,34 грн. та чоловічим дезодорантом «Old Spice твердий дезодорант Bearglove 50 мл.» вартістю 40,00 грн., два з яких поклав у кармани своїх штанів, а третій сховав за пояс штанів та якими у подальшому розпорядився на власний розсуд, в результаті чого спричинив матеріальний збиток товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ» на загальну суму 144,86 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_4 мали місце у 2016 році.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складав 1 378 грн. Отже податкова соціальна пільга у 2016 році складала 689,00 грн.

Зі змісту обвинувальних актів вбачається, що діяння, вчинені ОСОБА_4 які мали місце 26.06.2016, 10.07.2016, 20.07.2016 підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно нової редакції ст.51 КпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідальність за ч.2 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Станом на час вчинення кримінальних правопорушень (26.06.2016, 10.07.2016, 20.07.2016 ) викрадення, привласнення, чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

При цьому ОСОБА_4 обвинувачується у привласненні та розтраті чужого майна , тобто у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України. Відповідно до обвинувального акту вартість привласненого майна яке мало місце 26.06.2016 року становить 1200,00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2016 році, тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Також ОСОБА_4 обвинувачується у привласненні та розтраті чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Відповідно до обвинувального акту вартість привласненого майна яке мало місце 10.07.2016 року становить 545,00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2016 році, тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Відповідно до обвинувального акту вартість викраденого майна становить 144,86 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2016 році, тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Водночас відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц).

При цьому, у ч. 6 ст. 3 КК України встановлено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (№3886-ІХ від 18.07.2024), що набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими змінено розмір вартості майна на момент вчинення правопорушення - до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для кваліфікації як дрібного викрадення чужого майна. У той же час, даний розмір вартості майна є критерієм розмежування кримінально-караного викрадення чужого майна, передбаченого ст. 185 КК України, від дрібного викрадення такого майна.

Згідно ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановлюється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, коли втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно з вимогами ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

IV. Інші питання, які вирішуються судом при постановленні ухвали

Вирішуючи питання щодо закриття кримінального провадження, вирішенню підлягають і такі питання.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. Вирішення цивільного позову у разі закриття провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Тому, у зв`язку із необхідністю закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 заявлений потерпілим ТОВ «РУШ» цивільний позов слід залишити без розгляду.

Крім того, позов також підлягає залишенню без розгляду з тих підстав, що представником відповідача подано заяву про залишення позову без розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів (ч. 1 ст. 118 КПК України). Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

У такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, таких витрат.

Отже, заявлені стороною обвинувачення витрати на залучення експерта, здійснені за рахунок державного бюджету підлягають віднесенню на користь держави. В решті питання про стягнення витрат на залучення експерта суд не вирішує, оскільки стороною обвинувачення до матеріалів відповідні відомості не долучено.

Долю речових доказів, лише щодо яких надані відомості, вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 129, 124, 284-287, 288, 369, 372, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження- задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч.2 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з набуттям 09.08.2024 чинності Законом України від 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Витрати на залучення експерта в розмірі 175,92 гривень віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- оптичний диск з відеозаписом з камер відео-спостереження розташованих в приміщені ТОВ «РУШ» за адресою: м. Херсон, вул. Димитрова, 15/2 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов, представника ТОВ «РУШ» ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди у розмірі 144, 86 грн. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1