Справа №591/1547/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/265/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2023, яким

ОСОБА_10 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 04.11.2021 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 1 ст. 369 КК України до штрафу в розмірі 17 000 грн,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в якій він просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2023, скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Крім цього, прокурор клопотав допитати потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та дослідити письмові докази, зокрема:

1) протокол огляду місця події від 01.03.2021;

2) висновок судової інженерно-технічної експертизи № 55 від 07.04.2021;

3) протоколи слідчих експериментів від 24.06.2021 та від 03.02.2022 за участю ОСОБА_10 ;

4) висновок судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21/8478-ІТ від 30.07.2021;

5) висновок судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-22/1356-ІТ від 14.02.2022;

6) висновок судово-медичної експертизи № 383/227 від 25.05.2021;

7) висновок комісійної судово-медичної експертизи № 60/2021 від 18.01.2022;

8) дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його.

Речовий доказ: автомобіль «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 визначено повернути володільцю (або уповноваженій особі), зі скасуванням накладеного на нього арешту.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав, що підставою для виправдання ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 286 КК України стала відсутність в його діях складу цього злочину. Суд першої інстанції не врахував надані стороною обвинувачення докази, оскільки дійшов висновку, що вони здобуті з порушенням засад закріплених в ст. ст. 18, 20 КПК України.

Так, як не допустимі докази вини обвинуваченого суд першої інстанції визнав:

- протокол слідчого експерименту від 24.06.2021 за участю ОСОБА_10 , який проведений з ним в якості свідка;

- висновок судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21/8478-ІТ від 30.07.2021;

- протокол слідчого експерименту від 03.02.2022 за участю ОСОБА_10 , який проведений з ним в якості підозрюваного;

- висновок судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-22/1356-ІТ від 14.02.2022.

В апеляційній скарзі прокурор цитував положення ст. ст. 23, 94, 87, 89 КПК України і зауважував, що відомості про ДТП до ЄРДР внесено за фактом вчинення кримінального правопорушення, а не стосовно ОСОБА_10 , який зазначаючи власну версію щодо обставин ДТП стверджував про відсутність своєї винуватості. Такі пояснення ОСОБА_10 слідчий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, був зобов`язаний дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Тому, саме з метою перевірки та уточнення наданих ОСОБА_10 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою був проведений слідчий експеримент. При цьому, ОСОБА_10 було роз`яснено права не свідчити проти себе і відмовитися давати покази, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_10 в ході слідчої дії і після її завершення ОСОБА_10 не висловлювалось. Більше того, ОСОБА_10 надавалась можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і саме в такий законний спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе. Також в матеріалах відсутні дані, які б давали підстави вважати, що в ході слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_10 або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї вини у ДТП. Також у слідчого не було достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_10 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим. Лише після отримання висновків автотехнічної експертизи, якими встановлено в діях ОСОБА_10 порушення ПДР України та причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і наслідками ДТП, ОСОБА_10 було оголошено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Виходячи з викладеного, прокурор вважав, що слідчі експерименти проведено у визначеному КПК України порядку.

Крім того, сторона обвинувачення вважала, що суд при ухваленні вироку, на підтвердження вини обвинуваченого врахував не всі докази, в тому числі протокол ОМП від 01.03.2021, яким зафіксовано слідову картину, опис уламків, тощо; висновок інженерно-технічної експертизи № 55 від 07.04.2021, в якому досліджено технічний стан авто яким керував ОСОБА_10 , висновок судово-медичної експертизи № 383/227 від 25.05.2021; висновок комісійної судово-медичної експертизи № 60/2021 від 18.01.2022 тощо.

Також, прокурор не погоджувався з висновком суду про те, що ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування був в уразливому стані, не отримав зрозумілою мовою роз`яснення права не свідчити проти себе, враховуючи те, що ОСОБА_10 вже є особою, раніше судимою за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпілий, обвинувачений та захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_9 подано заперечення в яких він просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги прокурора, без задоволення (а.с. 224 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він 10.03.2021 близько 20:15 год. керував автомобілем «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 та рухався по вул. Харківська в напрямку пр-та М.Лушпи в м. Суми, де, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який в порушення вимог ПДР України перетинав проїзну частину зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому зі скальпованою шкірною раною правої великої та малої гомілкових кісток у верхній третині, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Водій ОСОБА_10 допустив порушення п. 12.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допущене водієм ОСОБА_10 порушення вимог п. 12.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, що наступили.

Розгляд кримінального провадження було проведено без участі потерпілого, виходячи з таких обставин. Як слідує з матеріалів кримінального провадження, до Сумського апеляційного суду вони надійшли 25.01.2024 та судові засідання призначались на: 21.05.2024, 21.08.2024, 10.12.2024, 24.03.2025, 04.08.2025 та на 01.12.2025.

Про вказані дати, час і місце апеляційного розгляду учасники справи повідомлялись, однак будучи належним чином повідомленим потерпілий ОСОБА_11 не з`являвся, причин неявки не повідомляв та клопотань про відкладення судових засідань на інші дати не заявляв.

Також, з метою визначення думки потерпілого ОСОБА_11 щодо заявлених прокурором вимог поданої скарги на вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вживав і додаткових заходів по сповіщенню потерпілого про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом телефонного зв`язку, про що в матеріалах справи містяться довідки. Однак, в жодне із вказаних судових засідань потерпілий так і не з`явився.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема зважаючи на обізнаність потерпілого ОСОБА_11 про перебування на розгляді в Сумському апеляційному суді матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , відсутність скарги потерпілого на вирок суду першої інстанції, а також з метою дотримання розумних строків апеляційного розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд справи провести у відсутність потерпілого ОСОБА_11 , що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думки:

- прокурора ОСОБА_8 , який свою апеляційну скаргу підтримав повністю, просив виправдувальний вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок з призначенням ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами;

- прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги скарги прокурора підтримала частково, просила виправдувальний вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок з призначенням ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, однак з можливістю звільнення ОСОБА_10 від основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України;

- думки обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які проти задоволення вимог скарги прокурора заперечили, просили виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та задовольнивши клопотання прокурорів про повторне дослідження письмових доказів, про допит свідків та експерта, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону належним чином не були дотримані, внаслідок чого допущена невідповідність викладених у виправдувальному вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та як наслідок істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Так, визнаючи обвинуваченого ОСОБА_10 невинуватим та виправдовуючи його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України суд першої інстанції дійшов висновку, що

- Покази потерпілого ОСОБА_11 (син постраждалого ОСОБА_11 ) жодним чином не доводять винуватості обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушення, оскільки не містять інформації стосовно предмета доказування в контексті перебування порушень водієм ПДР України в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками.

- З аналогічних причин не можуть вважатись такими, що доводять об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення протокол огляду місця події від 01 березня 2021 року (т. 1 а.с. 104), висновок про відсутність у водія ознак сп`яніння (т. 1 а.с. 127) та висновки судово-медичних експертиз № 383/227 та № 60/2021 (т. 1 а.с. 107, 110).

-Висновок експерта автотехніка № 55 від 07 квітня 2021 року оцінює лише пошкодження на автомобілі обвинуваченого, але не доводить об`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення в розумінні доведення порушень водієм ПДР України.

- Протоколи слідчих експериментів від 24 червня 2021 року (т. 1 а.с. 149) та від 03 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 122) та висновки автотехнічних експертиз, проведених за їх наслідками: висновок від 30 липня 2021 року (т. 1 а.с. 153) відповідно та від 14 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 124) суд визнав недопустимими доказами.

Однак, колегія суддів з таким висновками місцевого суду не погоджується і вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, з метою перевірки висновків суду щодо виправдання обвинуваченого та доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності таких висновків, колегія суддів повторно дослідивши докази, допитавши експерта та свідків встановила таке.

Обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначав, що не заперечує вчинення кримінального правопорушення за наведених в обвинуваченні обставин, але в подальшому він змінив свою позицію та пояснив суду, що не вважає себе винуватим, оскільки не мав можливості помітити потерпілого, який перетинав проїзну частину в умовах обмеженої видимості, тому він не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

З пояснень допитаного судом першої інстанції потерпілого ОСОБА_11 (сина постраждалого в ДТП ОСОБА_11 ) слідує, що дійсно його батько отримав тілесні ушкодження внаслідок згаданої вище ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор просив допитати потерпілого ОСОБА_11 , однак на виклики до Сумського апеляційного суду потерпілий так і не з`явився, а прокурор в подальшому на його допиті, з урахуванням обставини справи, не наполягав.

Також, апеляційним судом було повторно досліджено і заявлені стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.06.2021 (а.с. 149 т.1) з якого слідує, що 24.06.2021 о 22.30 год була розпочата слідча дія і закінчена о 23.40 год, де слідчий за участю свідка ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_12 та понятих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , з роз`ясненням учасникам процесуальної дій їхніх прав та з попередженням свідка про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, прибули на місце події та ОСОБА_10 запропонували розповісти про обставини події і в подальшому показати це на місці, що ОСОБА_10 і відтворив. Свідку задавались запитання, він розповідав на якому транспортному засобі він їхав, яка була швидкість, спеціаліст проводив відповідні заміри, зокрема коли ОСОБА_10 побачив особу, яка рухалась. До слідчого експерименту додано схему вказаного слідчого експерименту на 2 арк.

На запитання прокурора ОСОБА_7 до ОСОБА_10 чи його підпис на цьому процесуальному документі, останній відповів, що підпис як в протоколі, так і на доданій до нього схемі дійсно його;

- висновок судової автотехнічної експертизи від 30.07.2021 № СЕ-19/119-21/8478-ІТ (а.с. 153 т.1) з якого слідує, що водій автомобіля ВАЗ 217030, р.н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 правил дорожнього руху України, що водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 12.3 правил дорожнього руху України та що в діях водія, з технічної точки зору, вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також експерт зазначив, що оцінка дій пішоходів не потребує спеціальних автотехнічних знань та навичок і може бути виконана органами слідства або судом самостійно, відповідно до вимог Розділу 4 правил дорожнього руху України;

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.02.2022 за участі підозрюваного ОСОБА_10 (а.с. 122 т.1) з якого слідує, що останньому права і обов`язки роз`яснено, процесуальна дія проводиться в присутності понятих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у період з 10.00 год до 10.30 год. ОСОБА_10 запропоновано розповісти і потім показати за яких обставин сталося ДТП і показати механізм відтворення. З протоколу слідує, що проводились заміри на певній проїзній частині та до протоколу приєднана відповідна схема. На питання прокурора до ОСОБА_10 чи його підпис міститься в протоколі та доданій до нього схемі, останній повідомив тим, що сумнівається. Стверджував, що слідчого експерименту, як такого, з ним в лютому 2022 році не проводилось. Участь в слідчому експерименті брав лише один раз - в червні 2021 року, в якості свідка;

- висновок експерта від 14.02.2022 № СЕ-19/119-22/1356-ІТ (а.с. 124 т.1) з якого слідує, що водій автомобіля ВАЗ 217030, р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 12.3 правил дорожнього руху України, що в діях водія вказаного авто, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також експертом зауважено на тому, що оцінка дій пішоходів не потребує спеціальних атотехнічних знань та навичок і може бути виконана органами слідства або судом самостійно, відповідно до вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху України;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 01.03.2021 (а.с. 104 т.1), з якого слідує, що огляд розпочато в м. Суми о 20.45 год та закінчено о 22.10 год, в ході огляду був присутній слідчий, вказують які були погодні умови та відображено схему ДТП;

- висновок комісійної судово медичної експертизи від 18.01.2022 № 60/2021 (а.с. 110 т.1), з якого слідує, що згідно даних медичної документації (клінічних, рентгенологічних, протоколу операції) у гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце тілесні ушкодження: голови - забій-садно м`яких тканин правої тім`яно-потиличної ділянки; грудної клітки - закрита тупа травма грудної клітки (суб`єктивно); правої нижньої кінцівки - перелом великогомілкової та малогомілкової кісток в/з правої гомілки, велика скальпована рана правої гомілки з пошкодженням магістральних судин. З приводу даних травм, потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в BAIT та ортопедо - травматологічному відділенні КНП «СОКЛ» з 01.03. по 05.03.2021 року з діагнозом «Політравма. Забій головного мозку. Відкритий уламковий перелом в/з обох кісток правої гомілки зі зміщенням. ПФС, ПФК Зет. Скальпована обширна рана правої гомілки. Травматичний шок 2ст. Больовий, набряковий синдром. Значне порушення функції статики та ходи», та у ортопедичному відділенні КНП «ЦМКЛ» СМР з 28.03. по 04.2021 року з діагнозом «Відкритий уламковий перелом обох кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням після оперативного лікування від 01.03.2021. Обширна скальпована нагноєна рана правої гомілки з дефектом м`яких тканин. Больовий синдром. Значне порушення функції статики та ходи. Синусова тахікардія. Флеботромбоз глибоких вен правої нижньої кінцівки». Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, стиснення, ковзання-тертя, розтягнення. Відкритий перелом кісток правої гомілки за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження. Враховуючи хронічне захворювання головного мозку - алкогольну енцефалопатію, не можливо достовірно визначити об`єм черепно-мозкової травми і, відповідно, встановити її ступінь тяжкості. Забій-садно правої тім`яно-потиличної ділянки кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Також, враховуючи слідову картину та механічні пошкодження автомобіля ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 , зафіксованих при огляді місця ДТП; протоколи допитів; локалізацію та характер тілесних ушкоджень, дані медичної документації, комісія дійшла висновку, що вищевказані тілесні ушкодження у потерпілого утворилися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.03.2021 - наїзд автомобіля на пішохода.

Смерть гр. ОСОБА_11 за висновком експерта настала внаслідок серцево-легеневої недостатності, інтоксикації, зумовлених гнійним нефритом з абсцедуванням, токсичної нефропатії, які розвинулись внаслідок хронічної хвороби нирок, хронічного пієлонефриту. Отримані в ДТП 01.03.2021 тілесні ушкодження, не знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11

- висновок судової інженерно-технічної експертиза від 07.04.2021 № 55 (а.с. 142 т.1), з якого слідує, що на період проведення експертного огляду автомобіля «ВАЗ-217030» н.з. НОМЕР_1 система рульового керування, робоча гальмівна система та ходова частина знаходилися у працездатному стані, при якому в них технічних несправностей методами, що зазначені в дослідній частині висновку, не виявлено. Встановлено, що система головного світла знаходилася у непрацездатному стані через виявлені технічні несправності, які полягають у розломі деталей (розсіювана, корпусу та кронштейна кріплення) лівої передньої блок-фари, що супроводжується її зміщенням відносно місця конструктивного розташування. Експертом встановлено, що виявлені технічні несправності системи головного світла автомобіля «ВАЗ-217030» н.з. НОМЕР_1 носять аварійний характер утворення та характерні для виникнення під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

- висновок судово медичної експертизи від 22.04.2021 № 383/227 (а.с. 107 т.1) з якого слідує, що що смерть гр. ОСОБА_11 , 1962 р.н., настала в результаті інтоксикації, яка розвивалася на тлі гнійного нефриту з абсцедированием. Також, при експертизі трупа гр. ОСОБА_11 , 1962 р.н, встановлено що тілесних ушкоджень не виявлено (через 50 днів після травми). При первинному зверненні виявлений відкритий перелом зі скальпуванної шкірної раною правої великої та малої гомілкових кісток у верхній третині. Дані пошкодження утворилися незадовго до первинного звернення в медустанову, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і могли якимось чином сприяти настанню смерті. Також встановлено, що всі тілесні ушкодження заподіяні прижиттєво. Судово-медицинських даних, що дозволяють відповісти на дані питання у експерта немає. В історії хвороби немає даних, що вказують на наявність або відсутність алкоголю в момент травми. Смерть гр. ОСОБА_11 , 1962 р.н. наступила, судячи по записах карти стаціонарного хворого № 774/77» КНП СОР «СОКЛ» 22.04.2021 о 17:50 год.

Також, апеляційним судом на задоволення клопотання прокурора, здійснено допит експерта ОСОБА_12 , який пояснив, що працює на посаді завідувача сектору авто-технічних досліджень Сумського НДЕКЦ. Зазначив, що в даному кримінальному провадженні брав участь в якості спеціаліста. На запитання прокурора експерт пояснив, що влітку 2021 року, точної дати та часу не пам`ятає через значний період часу з дати його проведення, він брав участь в якості спеціаліста, при проведенні слідчого експерименту, який проводився по вул. Харківській в м. Суми за участі слідчого, водія ОСОБА_10 , в якості свідка, та двох понятих. В ході слідчого експерименту водій повідомляв, що пішохід проходив проїзну частину і відбувся на нього наїзд автомобілем ВАЗ. Експертом оглянуто протокол слідчого експерименту від 24.06.2021 та зазначено, що в ході цієї слідчої дії водій вказував на місце наїзду на пішохода, напрямок і темп руху пішохода, слідчим за його ОСОБА_12 , участі проводились заміри місця події, складалася схема з якою ознайомлювались всі учасники процесуальної дії. Експерт підтвердив свій підпис у протоколі. Щодо оцінки висновку експерта, то зауважив, що оскільки його він не складав, то і оцінку надавати йому не може. Експерт розповів, що момент виявлення водієм пішоходу в темну пору доби визначається шляхом посекундної роздвижки, з урахуванням швидкісних режимів автомобіля та пішохода та з урахуванням місця наїзду. В ході слідчого експерименту перевірялося чотири положення, по ходу руху автомобіля, за орієнтир береться місце наїзду, яке було встановлено за участі водія (свідка), та з допомогою понятих, які також залучалися безпосередньо до цієї процесуальної дії. Встановлювався момент спроможності виявлення водієм пішохода. Про швидкість транспортного засобу та швидкість руху пішохода надавав інформацію безпосередньо водій ОСОБА_10 . Відтворені в схемі ДТП обставини експерт підтвердив. 03.02.2022 при проведенні іншого слідчого експерименту участі не брав.

Також, на задоволення клопотання прокурора, апеляційним судом допитано і свідка ОСОБА_17 , яка пояснила що з обвинуваченим ОСОБА_10 та з потерпілим ОСОБА_11 в родинних відносинах не перебуває. Свідок зазначила, що дійсно вона разом з іншою дівчиною, одногрупницею, в 2021 році брала участь в слідчому експерименті в м. Суми по вул. Харківській. Крім них двох - понятих, також був слідчий та ще двоє людей, один з них вимірював і записував. Пам`ятає факт замірів проїзної частини, поміток та малюнків. Вся процесуальна дія проходила спокійно і врівноважено. По закінченню було складено протокол, вона та інша понята його прочитали і підписали. Також до протоколу було додано і схему, яку вони також підписували. На уточнююче запитання захисника коли саме проводилась слідча дія свідок відповіла, що то був ранок і початок весни, було холодно, рік здається 2022. Обличь присутніх, крім іншої понятої, не пам`ятала через значний проміжок часу з дня події.

Апеляційний суд ознайомив свідка з протоколом слідчого експерименту від 03.02.2022, що проводився о 10.00 год і свідок підтвердила, що вона брала участь разом з іншими учасниками в цій слідчій дії і підпис в цьому протоколі та доданій до нього схемі дійсно її.

На допиті іншої понятої - свідка ОСОБА_18 прокурори не наполягали, оскільки та знаходиться поза межами м. Суми, її участь в судовому засіданні забезпечити не вдається та це затягуватиме розгляд справи. Захисник і обвинувачений вважали, що свідок ОСОБА_18 має бути також допитаною. Однак, колегія суддів підстав для виклику цього свідка і відкладення розгляду справи на іншу дату не вбачає, оскільки цей свідок судом першої інстанції не допитувався, прокурор, який і заявляв клопотання про допит цього свідка, з урахуванням встановлених обставин справи, на його допиті не наполягає і вважає за можливе розгляд справи завершувати. Сторона захисту, яка наполягала на допиті свідка, також повідомила, що його участі в розгляді справи не забезпечить. За таких обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду, колегія суддів підстав для чергового відкладення кримінального провадження, не вбачає.

Тому, повторно дослідивши вказані вище письмові докази, допитавши експерта та свідка, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколів слідчих експериментів від 24 червня 2021 року (т. 1 а.с. 149) та від 03 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 122) та висновків автотехнічних експертиз, проведених за їх наслідками: від 30 липня 2021 року (т. 1 а.с. 153) та від 14 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 124) з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи (а.с. 3-8 т.2) 02.03.2021 ОСОБА_10 був допитаний у якості свідка і в якості свідка йому роз`яснена ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальність за відмову давати показання, або пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законом, та ОСОБА_10 роз`яснено положення ст. 18 КПК України, про свободу від самовикриття і право не свідчити проти близьких родичів чи членів сім`ї, тобто ще 02.03.2021 ОСОБА_10 був освічений в своїх правах.

Разом з тим, погоджуючись на проведення слідчого експерименту, ОСОБА_10 добровільно, без примусу, брав особисто участь у слідчому експерименті з ним де слідчому розповів про обставини ДТП, продемонстрував їх як він їх пам`ятав і як зміг їх відтворити.

За наслідком цього слідчого експерименту 30.07.2021 проведена експертиза № СЕ-19/119-21/8478-ІТ згідно якої в діях ОСОБА_10 встановлено порушення правил дорожнього руху України які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.

Також, слід звернути увагу, що з самого протоколу слідчого експерименту та з тих прав, які були роз`яснені ОСОБА_10 як свідку вбачається, що ОСОБА_10 було роз`яснено і положення п.2 ч.1 ст. 66 КПК України, з якого слідує, що він має право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями ст. 50 КПК України. Однак, таким правом ОСОБА_10 не скористався.

Колегія суддів зауважує і на тому, що з матеріалів справи слідує, що до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_10 є винуватцем ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_10 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому слід зазначити, що він не стверджував, що винний у ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а не одержання від свідка ОСОБА_10 викривлених показань. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_10 призвели до кримінально-караних наслідків, мала місце вже після проведення слідчого експерименту. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21.10.2020 (справа № 345/522/16-к, провадження № 51-2869км18).

Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що відомості до ЄРДР внесені в день ДТП 01.03.2021 та ці дані в ЄРДР вносяться безпосередньо за фактом, а тому підстав на той час повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні злочину в слідчих органів дійсно не було, оскільки для того, щоб визначитися про існування чи відсутність підстав для такої підозри особи у вчиненні злочину необхідно розуміти чи є порушення в його діях. Саме з метою встановлення вказаних обставин слідчим і було проведено слідчий експеримент за участі ОСОБА_10 в якості свідка та в послідуючому призначена експертиза і тоді ж спеціаліст дав висновок, що в діях ОСОБА_10 вбачається порушення правил дорожнього руху України, та ці дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Тільки після цього ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, яка була йому вручена 31.01.2022 та ОСОБА_10 було роз`яснено його права як підозрюваного і безпосередньо в самому повідомленні про підозру, що підписано ОСОБА_10 31.01.2022 о 17.30 год, йому вручена пам`ятка про права і обов`язки, в тому числі мається і витяг зі ст. 63 Конституції України, права і обов`язки затриманої особи, права осіб взятих під варту, та ст. 42 КПК України, де йдеться про права і обов`язки підозрюваної у вчиненні злочину особи. Під вказаними правами і обов`язками мається підпис ОСОБА_10 від 31.01.2022, де ним зазначено, що пам`ятку він отримав і права йому зрозумілі. Знову ж таки, ОСОБА_10 бажання залучити до кримінального провадження захисника не виявив та свої інтереси в ході досудового розслідування ОСОБА_10 відстоював самостійно.

Також з матеріалів слідує, що з ОСОБА_10 було повторно проведено слідчий експеримент 03.02.2022, тобто на момент цього слідчого експерименту, із своїми правами в якості підозрюваного ОСОБА_10 був належним чином ознайомленим, а тому і стверджувати про порушення його права на захист, в апеляційного суду підстав немає.

Також слід звернути увагу і на те, що при проведенні слідчого експерименту який проведений саме 03.02.2022, підозрюваний коротко зазначив про обставини ДТП, а потім на місці події зорієнтувавшись, почали проводити відтворення тих обставин, які ОСОБА_10 продемонстрував слідчим органам. Відомостей про те, що в ході цього слідчого експерименту використовувались неправильні (надумані) вихідні дані в матеріалах немає.

В ході апеляційного розгляду, обвинуваченому ОСОБА_10 , з метою встановлення справжності підписів, було запропоновано оглянути два протоколи слідчих експериментів з доданими до них схемами ДТП на що ОСОБА_10 повідомив, що в першому з цих протоколів від 24.06.2021 підписи дійсно його, а в другому протоколі від 03.02.2022 обвинувачений в своїх підписах засумнівався, зауваживши, що участь в слідчому експерименті брав лише один раз влітку.

Однак, така версія обвинуваченого (що він не брав участі в слідчому експерименті) спростовується поясненнями допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_17 , зміст яких викладено вище, та з яких між іншого слідує, що вказаний свідок при проведенні слідчого експерименту 03.02.2022, була в якості понятої та вона підтвердила суду, що в той день в цій процесуальній дії брали участь вона з іншою понятою, слідчий, чоловік який здійснював заміри (спеціаліст) та водій учасник ДТП. Крім цього, свідок зауважувала, що при проведенні слідчого експерименту все проводилось спокійно, без зауважень чи примусу.

Також, з пояснень допитаного апеляційним судом експерта ОСОБА_12 , який був спеціалістом в ході проведення слідчого експерименту 24.06.2021, між іншого слідує, що він підтвердив факт проведення замірів місця події, факт складення схеми, розповів про метод визначення виявлення водієм пішохода, розповів які положення і скільки їх перевірялися при слідчому експерименті, розповів про встановлення моменту спроможності виявлення водієм пішохода. Також експерт зауважував, що вихідні відомості бралися саме з пояснень водія ОСОБА_10 . Відтворені в схемі ДТП обставини експерт підтвердив як і свої підписи в протоколі слідчого експерименту та доданій до нього схемі.

За таких обставин, підстав для визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів від 24.06.2021 за участі ОСОБА_10 як свідка (а.с. 149 т.1) та від 03.02.2022 за участі ОСОБА_10 як підозрюваного (а.с. 122 т.1), в апеляційного суду немає, а тому немає і підстав визнавати проведені за цими протоколами висновки експертів недопустимими доказами, як це зробив суд першої інстанції.

Що стосується інших доказів, а саме: показів потерпілого ОСОБА_11 (сина постраждалого ОСОБА_11 ), протоколу огляду місця події від 01 березня 2021 року (т. 1 а.с. 104), висновку про відсутність у водія ознак сп`яніння (т. 1 а.с. 127), висновків судово-медичних експертиз № 383/227 та № 60/2021 (т. 1 а.с. 107, 110) та висновку експерта автотехніка № 55 від 07 квітня 2021 року , то дійсно, ці докази прямо не підтверджують вину ОСОБА_19 у порушенні ПДР, однак вони встановлюють саме фактичні обставини ДТП, а саме, що ОСОБА_10 10.03.2021 близько 20:15 год. керував автомобілем «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 та рухався по вул. Харківська в напрямку пр-та М.Лушпи в м. Суми, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому зі скальпованою шкірною раною правої великої та малої гомілкових кісток у верхній третині, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Відтак, враховуючи встановлене, колегія суддів вважає виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2023 відносно ОСОБА_10 необґрунтованим, оскільки висновки суду першої інстанції про не доведеність існування в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю були спростовані в суді апеляційної інстанції при повторному дослідженні доказів та допиті експерта і свідка. Суд першої інстанції допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок.

Відтак, колегія суддів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає досліджені докази належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми і визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у тому, що він, 10.03.2021 близько 20:15 год. керував автомобілем «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 та рухався по вул. Харківська в напрямку пр-та М.Лушпи в м. Суми, де, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який в порушення вимог ПДР України перетинав проїзну частину зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому зі скальпованою шкірною раною правої великої та малої гомілкових кісток у верхній третині, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Водій ОСОБА_10 допустив порушення п. 12.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допущене водієм ОСОБА_10 порушення вимог п. 12.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією та наслідками, що наступили.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини не викликають жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, тому колегія суддів кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання апеляційний суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також апеляційних вимог прокурора.

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 77 т.1), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 75,76 т.1), має посвідчення водія (а.с. 74 т.1), страждає на ряд тяжких захворювань (а.с. 87 т.1), на момент вчинення ДТП 01.03.2021 в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с. 127 т.1) та ОСОБА_10 на добровільній основі з 10.04.2023 по теперішній час проходить службу в територіальній обороні (а.с. 157 т.1).

Обставин, що пом`якшують, та які які обтяжують покарання ОСОБА_10 колегією суддів під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 слід призначити як основне покарання у виді позбавлення волі, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки внаслідок порушення ОСОБА_10 правил дорожнього руху України потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, виходячи з матеріалів справи, встановлених фактичних її обставин, а також виходячи з позиції прокурора ОСОБА_7 , яка вважала що існують підстави для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки злочин він вчинив вперше, має ряд тяжких захворювань, а зі сторони потерпілого слідує, що він також перетинав проїзну частину у не визначеному на те місці, що також слугувало виникненню ДТП, наразі проходить службу з ДФТГ, колегія суддів вважає, що існують підстави і для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи мету покарання, яка передбачає не лише кару, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має ряд тяжких захворювань, вчинений ним злочин умисний характер не носить, потерпілий претензій до обвинуваченого не заявляв, обтяжуючих його покарання обставин не встановлено та те, що ОСОБА_10 проходить службу по захисту держави, а також зважаючи на процесуальну поведінку ОСОБА_10 , який на виклики до суду з`являвся, не переховувався, чим демонстрував належну процесуальну поведінку, а також виходячи з того, що матеріали справи не містять даних про те, що з 2021 року ОСОБА_10 повторно був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР, а також те, що він з квітня 2023 року по теперішній час є добровольцем територіальної оборони і проходить службу в добровольчому формуванні №8 Сумської територіальної громади, тобто виконує громадські обов`язки по захисту держави і безпосередньо Сумської області, колегія суддів вважає, що обвинуваченого ОСОБА_10 слід звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього виконання окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, визначене покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок СЕ-19/119-21/8478-ІТ) в сумі 1372,96 грн та за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок СЕ-19/119-22/1356-ІТ) в сумі 1372,96 грн, що в загальній сумі становить 2 745,92 грн, необхідно покласти на обвинуваченого, оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази - автомобіль «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 слід повернути володільцю (або уповноваженій особі), зі скасуванням накладеного на нього арешту.

Також слід зазначити, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, оскільки колегією суддів, попри встановлення обґрунтованості доводів скарги прокурора, встановлено і підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та замість 3 років позбавлення права керувати транспортним засобом, колегія суддів вважає за необхідне позбавити ОСОБА_10 такого права на 2 роки.

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 408, 411, 412, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.12.2023 відносно ОСОБА_10 , скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на нього виконання обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягути з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок СЕ-19/119-21/8478-ІТ) в сумі 1372,96 грн та за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок СЕ-19/119-22/1356-ІТ) в сумі 1372,96 грн, що в загальній сумі становить 2 745,92 грн.

Речовий доказ: автомобіль «Ваз 217030», н.з. НОМЕР_1 повернути володільцю (або уповноваженій особі), зі скасуванням накладеного на нього арешту.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5