ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м.Дніпра

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження №0000509 від 27 лютого 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився с. Миколаївка, Овідіопольського району, Одеської області, маючого середньо спеціальну освіту, неодруженого, утриманців не маює, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває на посаді навідника 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та який фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді оператора - навідника З аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9,11,12,14,16,127,128,129,130,199,216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 20 жовтня 2023 року, самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась поблизу АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану). У період часу з 20.10.2023 до 26.08.2025 молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи, шо він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі, не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд та був незаконно відсутній на службі до 26.08.2025.

Позиція обвинуваченого

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, не заперечував проти спрощеного судового розгляду. Суду показав, що злочин вчинив за обставин, які викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що 20.10.2023 без поважних причин самовільно залишив місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та був відсутній на службі, у зв`язку з чим не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд, та був незаконно відсутній на службі до 26.08.2025. суду зазначив, що за своїм емоційним, психологічним станом не відчуває себе військовослужбовцем та не може виконувати покладені на нього обов`язки. У скоєному щиро кається. Просив суд призначити мінімальне покарання.

Позиція захисника

Захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , у судовому засідання зазначив, що його підзахисний повністю визнав свою провину, щиро кається, у зв`язку із чим прохав призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання.

Позиція прокурора

Прокурор у судовому засідання просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Мотиви суду

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, добровільність його позиції не викликає сумнівів. Суд також роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, матеріали, що характеризують обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який свою вину визнав у повному обсязі, раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи із засад призначення та індивідуалізації покарання, зважаючи на суспільну небезпеку тяжкого кримінального правопорушення, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень достатнім буде покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції частини статті КК України.

Саме таке покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є достатнім для його виправлення та попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 у строк призначеного покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 26 серпня 2025 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1