Номер провадження:1-в/521/181/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Одеса

Хажибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника колонії - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м. Одеси, в режимі відеоконференції /дистанційного судового засідання/ клопотання засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл, Одеської області, громадянина України до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, на теперішній час засуджений:

- 09.12.2020 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.289, ч.2 ст.186, ст.70, ч.5 ст.72 КК України до покарання у вигляді 5 /п`ять/ років позбавлення волі, без конфіскації майна;

- 05.05.2021 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до покарання у вигляді 6 /шести/ років позбавлення волі, без конфіскації майна;

про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, суд

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» надійшло від засудженого ОСОБА_4 клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З клопотання засудженого вбачається, що ОСОБА_4 засуджений останній раз 05.05.2021 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до покарання у вигляді 6 /шести/ років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Прокурор в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні клопотання засудженого, у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, більшу частину відбування покарання засуджений характеризується негативно.

Засуджений, просив суд звільнити його умовно-достроково на не відбутий строк покарання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на час подання клопотання дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, відбуває покарання за умисні тяжкі злочини, що є однією з формальних підстав для умовно-дострокового звільнення.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Питання умовно-дострокового звільнення врегульовані ст. 81 КК України відповідно.

Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Аналогічна позиція викладена у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

У абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» міститься вимога до суду ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З огляду на необхідність всебічного та повного з`ясування обставин справи та доводів засудженого, судом було ретельно перевірено характеризуючи дані про особу ОСОБА_4 під час відбування покарання, шляхом дослідження матеріалів долучених до клопотань, які свідчать, що ОСОБА_4 характеризується посередньо, однак така обставина не є визначальною для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.10.2020 року.

Початок строку відбуття покарання - 01.10.2020р., кінець строку - 01.10.2026р.

Із характеристики засудженого ОСОБА_4 вбачається наступне.

ОСОБА_4 в установі працевлаштований. За весь період перебування в ДУ «Одеська виправна колонія №14» мав 9 /дев`ять/ стягнень та 1 /одне/ заохочення. Перебуває на профілактичному обліку як схильний до самоушкодження, не приймає участі в ДВВ. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує у чистості і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Безвідповідально ставиться до майна установи і предметів. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться байдуже, намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки.

Тобто більш частину відбування покарання засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе більше негативно ніж позитивно, про що свідчить про його 9 (дев`ять) стягнень, хоча відповідно ст.134 п.14 КВК України вважається таким що стягнень не має та відсутність заохочень.

Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_4 довів своєю сумлінною поведінкою своє виправлення, суду надано не було.

Таким чином, суддя вважає, що звільнення від відбування покарання умовно-достроково, з огляду даних про особу за весь період відбування покарання, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.81КК України, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд , -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня оголошення ухвали, для особи, яка перебуває під вартою, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1