Провадження № 1-кс/638/2614/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі слідчої судді ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001232 від 12 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України

встановив:

15 жовтня 2025 року прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001232 від 12 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001232 від 12.10.2025, процесуальне керівництво в якому здійснюється Харківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.10.2025 приблизно о 20:50 по вул. Європейській, м. Ізюм, Харківської області, навпроти буд. № 33, трапилось ДТП, за участю автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та автомобіля марки «FORD» моделі «Ranger» без реєстраційного номеру, під керуванням військовослужбовця гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім цього гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи мотоциклом марки «KOVI» моделі «LNE300» реєстраційний номер відсутній, побачивши ДТП, перебуваючи на відстані від автомобілів, не впорався з керуванням та здійснив перекидання без зіткнення з автомобілями. Внаслідок ДТП, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав тілесні ушкодження - закритий перелом обох кісток лівої гомілки, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав - садна, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (пасажир ТЗ марки «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 ») отримав тілесні ушкодження у вигляді - розсічення лоба, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді - закритий багатоуламкового перелому стегнової кістки та садна.

В період часу з 20 години 00 хвилин до 21 години 20 хвилин 11.10.2025 проведено огляд місця події дорожньо-транспортної пригоди, на вільній ділянці місцевості біля буд. № 33 по вул. Європейській в м. Ізюм, Харківської області, де було виявлено автомобіль «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », автомобіль «FORD» моделі «Ranger» на іноземній реєстрації НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , мотоцикл «KOVI» моделі «LNE300» без реєстраційного номеру, номер кузову НОМЕР_5 з пошкодженнями характерними для ДТП, який вилучено до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області (Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/75).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », належить ОСОБА_8 (зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відомості про автомобіль FORD» моделі «Ranger» на іноземній реєстрації НОМЕР_3 в Інформаційній системі Національної поліції відсутні, власник встановлюється, документів на автомобіль на місці пригоди не було.

Мотоцикл «KOVI» моделі «LNE300» без реєстраційного номеру, номер кузову НОМЕР_5 , згідно договору купівлі-продажу належить ОСОБА_9 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ).

Вищевказані транспортні засоби мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами, можуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

Просила накласти арешт шляхом заборони відчуження, на вилучені в ході огляду місця події, навпроти буд. № 33 по вул. Європейській в м. Ізюм Харківської області транспортні засоби:

- автомобіль «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_10 (зареєстрована: АДРЕСА_1 .

- автомобіль «FORD» моделі «Ranger» на іноземній реєстрації НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , власник якого встановлюється.

- мотоцикл «KOVI» моделі «LNE300» без реєстраційного номеру, номер кузову НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_9 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ).

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частини друга статті 131 КПК України).

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися(використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд також зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з абзацом 1 частиною третьою статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (тобто з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, положеннями частини першої статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Так, у клопотанні прокурор просить накласти арешт: шляхом заборони відчуження, на вилучені в ході огляду місця події, навпроти буд. № 33 по вул. Європейській в м. Ізюм Харківської області транспортні засоби:

- автомобіль «MITSUBISHI» моделі «Pajero Sport» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_10 (зареєстрована: АДРЕСА_1 .

- автомобіль «FORD» моделі «Ranger» на іноземній реєстрації НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , власник якого встановлюється.

- мотоцикл «KOVI» моделі «LNE300» без реєстраційного номеру, номер кузову НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_9 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ).

При цьому, в доданих до клопотання матеріалах містися свідоцтво про реєстрацію т/з MITSUBISHI Pagero sport, р.н. НОМЕР_6 , а також договір купівлі-продажу №4769-2024-2254 від 08.05.2024, акт №4769-2024-2254 від 08.05.2024 та сертифікат відповідності т/з мотоцикла KOVI 300-4TL (300LITE), в той час як у порушення пункту 3 частини другої статті 171 КПК України відсутні будь-які документи щодо належності т/з Ford Ranger на іноземній реєстрації (документи, що підтверджують право власності або інші).

Таким чином, суд враховує те, що до клопотання не додані оригінали або копії документів та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання щодо необхідності накладення арешту саме на /з Ford Ranger, щодо належності даного транспортного засобу.

Окрім того, клопотання не є достаньо обгрунтованим, зважаючи на наслідки арешту майна для осіб, інтереси, яких можливо будуть порушені при вказаному арешті майна.

Згідно з частиною третьою статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку про те, що клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні підлягає поверненню для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії цієї ухвали.

Керуючись статтями 170-172 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001232 від 12 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі, та приведення у відповідність з вимогами КПК України, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 15 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1