Справа № 519/2847/25
Провадження № 1-кс/519/593/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 м. Південне

Слідчий суддя Південного міського суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Південне клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біляївка, Одеського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не одруженого, зі слів перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні четверо дітей, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодження з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що слідчим відділенням ВП №4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001152 від 24.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в нічний час доби 23.06.2017, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 22:00 години, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , зустріли місцеву мешканку та знайому неповнолітню ОСОБА_9 , яка в цей час проходила вулицею, та у цей момент у них виник злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті, шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій.

Ігноруючи принципи суспільної моралі у сфері статевих відносин, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначили об`єктом свого злочину статеву недоторканість неповнолітньої ОСОБА_9 , при цьому достовірно усвідомлюючи, що остання є неповнолітньою і в силу психологічної та фізіологічної безпорадності, викликаної неповнолітнім віком не може розуміти характер і значення скоєних з нею дій, їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення.

Так, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задля реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення дій сексуального характеру щодо ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, посягаючи на статеву свободу та недоторканість потерпілої ОСОБА_9 без отримання її добровільної згоди, 24.06.2017, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 00:00, (без перерви у часі відразу після зустрічі), продовжуючи перебувати біля будинку АДРЕСА_2 , за допомогою фізичної сили рук заштовхали неповнолітню ОСОБА_9 до подвір`я вказаного будинку, яке являється місцем проживання ОСОБА_7 , де шляхом погроз застосування фізичної сили, змусили неповнолітню роздягатися.

Далі, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , використовуючи стан психологічної та фізіологічної безпорадності неповнолітньої ОСОБА_9 , діючи протиправно, умисно і наполегливо, аморально і цинічно, маючи злочинний намір на вчинення відносно останньої дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканність і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, усвідомлюючи, що їх дії вчинять непоправний негативний вплив на фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, утримуючи ОСОБА_9 в положенні сидячи та використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання та вмовляння припинити протиправні неправомірні дії відносно неї, подолавши її волю до опору, продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, спрямований на зґвалтування, оголивши свій статевий орган, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , по черзі здійснили оральне проникнення з використанням своїх геніталій в ротову порожнину неповнолітньої потерпілої.

В подальшому, 24.06.2017, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, (без перерви у часі відразу після орального проникнення), ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вчинення дій сексуального характеру щодо ОСОБА_9 спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, посягаючи на статеву недоторканність і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток особи, здійснили вагінальне проникнення з використанням своїх геніталій в тіло ОСОБА_9 після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 залишили місце події.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, особи підозрюваного та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки підозра необґрунтована, у нього діти, яких потрібно годувати.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив. що вину не визнає і відмовляється давати показання.

Вислухавши учасників справи, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 органом досудового розслідування 29.12.2025 в присутності захисника повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та йому 29.12.2025 надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У судовому засіданні встановлено, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме:

-Протоколом прийняття заяви від ОСОБА_10 від 24.06.2017;

-Протоколом огляду місця події від 24.06.2017;

-Протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 04.07.2017;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 24.06.2017;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 05.07.2017;

-Висновком експерта №1445/52-Д;

-Висновком експерта №397;

-Висновком експерта №739;

-Висновком експерта №738;

-Висновком експерта №17-4724;

-Висновком експерта №437;

-Протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 01.09.2025

-Поясненням від ОСОБА_5 від 24.06.2017;

-Повідомленням про підозру у вчиненні злочину від 29.12.2025;

-Іншими матеріалами кримінального провадження.

На даній стадії процесу слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрювані, обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Слідчий суддя доходить висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить відсутність міцних соціальних зв`язків (офіційно не одружений, не працевлаштований), вагомість доказів про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Ризик незаконно впливати на свідків є обґрунтованим, оскільки, підозрюваний ОСОБА_5 знає адресу мешкання потерпілої та свідків та будучи на волі може здійснювати тиск на них, з метою змінити показання, дані під час досудового розслідування.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на першочерговій стадії досудового розслідування є також обґрунтованим, так як підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може підшукати свідків або речові та інші докази, які можуть спотворювати факти, що перешкоджатиме встановленню об`єктивної істини під час здійснення досудового розслідування.

Суд приймає до уваги доводи захисника, в тому числі про те, що ОСОБА_5 перебуває в цивільному шлюбі та має дітей, однак вказане не підтверджене належними доказами та саме по собі, не спростовує вищенаведених ризиків. При цьому прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. В зв`язку з чим, слідчим суддею не визначається розмір застави.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_5 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту взяття ОСОБА_5 під варту, тобто з 30 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали до 27 лютого 2026 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12