Справа № 761/6133/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5916/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 14 п. п. 8, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 18 грудня 2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 670 прожиткових мінімумів доходів для працездатних осіб, що становить 2 028 760,00 грн. (два мільйони двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят грн.) 00 коп.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою вважає за необхідне продовжити, разом з тим, зменшивши раніше визначений розмір застави, яка є непомірною сумою для обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 вказано на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник указав про те, що відмова суду в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу є безпідставною, оскільки його погіршений стан здоров`я та відсутність належного і вчасного медичного лікування в умовах слідчого ізолятора може з великою ймовірність призвести до значних ускладнень або навіть смерті. Зауважив, що наявні матеріали кримінального провадження не підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а посилання в клопотанні прокурора на докази, які нібито підтверджують це, необґрунтоване, оскільки зміст доказового значення цих доказів у клопотанні перекручено. Зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, адже обвинувачений має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні дружину, двох малолітніх дітей та матір похилого віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, раніше не судимий, має погіршений стан здоров`я та потребує лікування, а під час проведення слідчих дій не перешкоджав та приймав в них участь, що також характеризує його позитивно. Вважає, що застосування до ОСОБА_9 домашнього арешту сприятиме швидкому розгляду справи, а також є необхідним, враховуючи відсутність ризиків та стан його здоров`я. Крім цього, вказав, що визначена судом першої інстанції сума застави є явно непомірною для ОСОБА_9 , який не працевлаштований та наразі ніяких доходів не отримує, має на утриманні дружину, дітей та матір, став жертвою шахрайських дій, внаслідок чого втратив право власності на квартиру у м. Києві, а тому наявні правові підстави для визначення йому застави у межах, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України. Додатково звернув увагу на те, що іншим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні була визначена застави у меншому розмірі, яку вони сплатили, та протягом усього часу свої процесуальні обов`язки не порушують і розгляду справи не перешкоджають. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло цілодобово, крім випадку надання медичної допомоги, або визначити заставу у межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисників обвинуваченого, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника, ним порушене питання про скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 20 жовтня 2025 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою був визначений до 18 грудня 2025 року включно, однак, як встановлено в ході апеляційного розгляду, 18 грудня 2025 року судом постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 2 мільйони гривень, яка була внесена, а ОСОБА_9 звільнений з-під варти, що свідчить про те, що на день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність у зв`язку з постановленням нової ухвали про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням застави, та звільненнямОСОБА_9 з-під варти під заставу, унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог захисника обвинуваченого в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року фактично закінчився у зв`язку з постановленням ухвали від 18 грудня 2025 року, якою ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 2 мільйони гривень, та звільненням ОСОБА_9 з-під варти під заставу. Те, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до18 грудня 2025 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4