Справа № 153/1369/25
Провадження №11-сс/801/712/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із секретарем судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000230 від 23.08.2025, за клопотанням старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Мала Мочулка Теплицького району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України,

за апеляційними скаргами прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2025, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , та обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави, -

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Правил перетину державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 № 57, в період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Так, у разі ведення на території України воєнного стану Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження правил перетину державного кордону України» (в редакції від 13.03.2022) не передбачено дозвіл на право перетину державного кордону України військовозобов`язаним чоловіками за виключенням переліку осіб вказаних у п.п.2-1, 2-2, 2-3 цієї постанови.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 21.03.2022) визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Пунктами 2-6 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану» (в редакції від 07.03.2022) установлено порядок бронювання військовозобов`язаних в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшими змінами та доповненням, а також закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням особи через державний кордон України.

Так, в серпні 2025 року невстановлена досудовим слідством особа запропонувала ОСОБА_7 за грошову винагороду, сприяти незаконному переправленню особи через державний кордон України, шляхом доставки даної особи до кордону, на що ОСОБА_7 погодився. При цьому, у ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску в обхід мобільних блок-постів РТЦК та СП та прикордонних загонів, тим самим перешкоджаючи законній діяльності Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань при проведенні мобілізаційної підготовки та мобілізації. Після цього, на банківські рахунки ОСОБА_7 були перераховані грошові кошти в загальній сумі 12 400 грн., як оплата за сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України та надано контакти ОСОБА_10 , як особи, яка має намір незаконно перетнути кордон.

Надалі, ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_10 про зустріч 22 серпня 2025 року у м.Гайсин Вінницької області, з метою подальшої доставки останнього до державного кордону України. Після цього, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, увів в оману свого знайомого ОСОБА_11 , про справжні наміри поїздки до Могилів-Подільського району Вінницької області, та 22.08.2025 близько 14:00 год. на автомобілі марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться у володінні останнього, разом, виїхали з с.Мала Мочулка Гайсинського р-ну Вінницької обл. Близько 16.40 год. цього ж дня в м.Гайсин Вінницької області до вказаного автомобіля підсів ОСОБА_10 та вони разом продовжили рух в напрямку Могилів-Подільського району Вінницької області, для подальшого незаконного перетину ОСОБА_10 державного кордону України в районі н.п. Дорошівка. При цьому, ОСОБА_7 вказував ОСОБА_11 маршрут руху, задля уникнення зупинки працівниками правоохоронних органів.

Прибувши, за вказівкою ОСОБА_7 , до прикордонної смуги, неподалік н.п.Дорошівка Могилів-Подільського району Вінницької області, на автомобільній дорозі Т0202 сполученням м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський Вінницької області, ОСОБА_10 покинули салон автомобіль та розпочав рух у напрямку лінії державного кордону України із республікою Молдова, який проходить по гирлу річки Дністер, де надалі ОСОБА_10 мав вплав через р. Дністер перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Однак, цього ж дня, тобто 22.08.2025 близько 19.30 год. на дорозі Т0202 біля н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району, дії вказаних осіб були виявлені прикордонним нарядом Державної прикордонної служби України, під час спроби незаконного перетину державного кордону України та таким чином протиправні дії ОСОБА_7 було припинено.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів.

Крім того, 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Правил перетину державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 № 57, в період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Так, у разі ведення на території України воєнного стану Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження правил перетину державного кордону України» (в редакції від 13.03.2022) не передбачено дозвіл на право перетину державного кордону України військовозобов`язаним чоловіками за виключенням переліку осіб вказаних у п.п.2-1, 2-2, 2-3 цієї постанови.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 21.03.2022) визначено перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшими змінами та доповненням, а також закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням особи через державний кордон України.

Так, в серпні 2025 року невстановлена досудовим слідством особа запропонувала ОСОБА_7 , за грошову винагороду, сприяти незаконному переправленню особи через державний кордон України, шляхом доставки даної особи до кордону, на що ОСОБА_7 погодився. При цьому, у ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску в обхід мобільних блок-постів РТЦК та СП та прикордонних загонів, тим самим перешкоджаючи законній діяльності Збройних сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань при проведенні мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Після цього, на банківські рахунки ОСОБА_7 були перераховані грошові кошти в загальній сумі 12400 грн., як оплата за сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України та надано контакти ОСОБА_10 , як особи, яка має намір незаконно перетнути кордон.

Надалі, ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_10 про зустріч 22.08.2025 у м.Гайсин Вінницької області, з метою подальшої доставки останнього до державного кордону України.

Після цього, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, увів в оману свого знайомого ОСОБА_11 , про справжні наміри поїздки до Могилів-Подільського району Вінницької області, та 22.08.2025 близько 14:00 год. на автомобілі марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться у володінні останнього, разом, виїхали з с. Мала Мочулка Гайсинського р-ну Вінницької обл. Близько 16.40 год. цього ж дня в м. Гайсин Вінницької області до вказаного автомобіля підсів ОСОБА_10 та вони разом продовжили рух в напрямку Могилів-Подільського району Вінницької області, для подальшого незаконного перетину ОСОБА_10 державного кордону України в районі н.п. Дорошівка. При цьому, ОСОБА_7 вказував ОСОБА_11 маршрут руху, задля уникнення зупинки працівниками правоохоронних органів.

Прибувши, за вказівкою ОСОБА_7 , до прикордонної смуги, неподалік н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району Вінницької області, на автомобільній дорозі Т0202 сполученням м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський Вінницької області, ОСОБА_10 покинули салон автомобіль та розпочав рух у напрямку лінії державного кордону України із республікою Молдова, який проходить по гирлу річки Дністер, де надалі ОСОБА_10 мав вплав через р. Дністер перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Однак, цього ж дня, тобто 22.08.2025 близько 19.30 год. на дорозі Т0202 біля н.п. Дорошівка Могилів-Подільського району, дії вказаних осіб були виявлені прикордонним нарядом Державної прикордонної служби України, під час спроби незаконного перетину державного кордону України та таким чином протиправні дії ОСОБА_7 було припинено.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

23.08.2025 о 07 год. 32 хв. ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

23.08.2025 о 18 год. 08 хв. ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 та ч.3 ст.332 КК України.

Старший слідчий СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 задоволено та підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22 жовтня 2025 року, з одночасними визначенням застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не спростовані стороною захисту, що є достатнім для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, в період з 22:00 год. до 06:00 год. за адресою проживання останнього: АДРЕСА_1 , з покладенням на підозрюваного додаткових обов`язків: з`являтися на виклики слідчого, прокурора та суду, повідомляти про зміну місця проживання та роботи, не залишати населений пункт місця проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що слідчим суддею не враховано відсутність достатніх доказів для ствердження про реальне існування ризиків, які виправдовують необхідність взяття особи під варту, належним чином не досліджено обґрунтованість повідомлення про підозру, не взято до уваги особисті характеристики підозрюваного, а також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити мету кримінального провадження, не обґрунтовано позицію щодо позбавлення підозрюваного скористатися правом внесення застави.

Клопотання сторони обвинувачення про обрання підозрюваному найсуворішого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не містить належного обґрунтування реальної наявності будь-якого з перелічених ризиків, слідчий суддя не взяв це до уваги, проігнорувавши доводи захисту, постановив необґрунтовану ухвалу, якою таке клопотання було задоволено. Ні в клопотанні слідчого, ні в судовому рішенні не наводиться доказів існування таких ризиків, а лише наведено їх перелік та припущення щодо можливості їх існування.

Слідчим суддею не враховано належним чином, що підозрюваний характеризується позитивно, є особою молодого віку (22 роки), є студентом, має батька, який рахується зниклим безвісті в ході бойових дій під час воєнного стану.

Захисник адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2025 в частині визначення розміру застави. Постановити нову ухвалу якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто злочину проти основ національної безпеки України, вчиненому в умовах воєнного стану та під час проведення загальної мобілізації, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, та ч. 3 ст. 332 КК України за яке передбачено покарання до 9 років позбавлення волі. ОСОБА_7 неодружений, на утриманні дітей не має, офіційно не працевлаштований. Також, визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 114-1 КК України є дискреційним повноваженням суду. Водночас наявність дискреції має також ґрунтуватися на позиціях учасників кримінального провадження, висловлених в ході судового розгляду під час обрання/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В даному випадку сторона обвинувачення просила не визначити розмір застави, посилаючись на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, водночас сторона захисту не зазначала щодо можливості застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Враховуючи вищевикладене, вважає, що визначення ОСОБА_7 розміру застави не забезпечить належного виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, підтримав апеляційну скаргу прокурора, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 та прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Висновки слідчого судді про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано, а висновки про необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу належним чином умотивовано.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Стосовно обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, «обґрунтованість» підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п.1(с) ст.5. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин.

Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п.1(с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

Зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Стосовно ж наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, за яке законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми року та на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкість покарання за злочин, по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, слідчий суддя під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може впливати на свідків, що негативно відіб`ється на ході досудового розслідування, оскільки знає їхнє місце проживання та засоби зв`язку, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора з приводу альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Під час апеляційного провадження було встановлено, що за ОСОБА_7 була внесена визначена слідчим суддею застава, він був звільнений з-під варти, покладені на нього обов`язки виконує належним чином.

Будь-яких відомостей з приводу того, що процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_7 є неналежною на даному етапі досудового розслідування прокурором не надано.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Приписами ст.183 КК України дійсно регламентовано, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Водночас, на підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд додатково звертає увагу прокурора на ту обставину, що виходячи з практики ЄСПЛ, ключовим є призначення застави саме для забезпечення явки, а не як форми покарання. Гарантія спрямована насамперед на забезпечення присутності підозрюваного/обвинуваченого під час судового розгляду, а не на відшкодування шкоди чи завданих збитків. Застава не може розглядатися як спосіб покарання її мета суто процесуальна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу, а визначаючи розмір застави належним чином врахував тяжкість інкримінованого злочину, його специфіку та фактичні обставини.

Суспільна небезпека, специфіка інкримінованого злочину та його наслідки у виді послаблення обороноздатності Держави на переконання колегії суддів не можуть бути безумовною підставою для визначення підозрюваному безальтернативного запобіжного заходу.

Слід зазначити і про те, що жоден із визначених КПК запобіжних заходів не є покаранням. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів п.1)ч.3ст.407КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, застосований слідчим суддею запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2025, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 , та обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 жовтня 2025 року, з одночасним визначенням застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3