Номер провадження: 11-кп/813/250/25
Справа № 513/1068/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та Саратським районним судом Одеської області за участю потерпілої ОСОБА_8 та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_10 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2023 року в кримінальному провадженні №0000226 від 24.06.2019 року щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Первоуральськ Свердловської області Російської Федерації, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_13 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначене покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Вироком суду до обвинуваченого ОСОБА_14 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк покарання обвинуваченому обчислюється з моменту його затримання та взяття під варту, а саме з 24.02.2023 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання обвинуваченому зараховано строк його попереднього ув`язнення з 27.06.2019 року по 26.10.2019 року та з 24.02.2023 року до набрання вироком законної сили, виходячи із розрахунку день за день.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

15.06.2019 року, в період часу з 20:00 год. до 21:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в одній із житлових кімнат будинку АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_15 , реалізуючи умисел направлений на протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно наніс ОСОБА_15 численні удари (більше 10) кулаками та ногами по різним частинам тіла, у тому числі в положенні лежачи останнього на підлозі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді переломів 3-7 лівих ребер з крововиливами в міжреберні м`язи та пораненням пристінкової плеври. Далі, продовжуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_10 , знаходячись позаду лежачого на підлозі ОСОБА_15 , який у цей час намагався піднятися, зігнутою у ліктьовому суглобі правою рукою охопив шию ОСОБА_15 та почав здавлювати її до того часу, коли останній припинив подавати ознаки життя. Смерть ОСОБА_15 настала від механічної асфіксії в результаті удушення. Після цього ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_14 за ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, та звільнити обвинуваченого з-під варти.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недопустимістю доказів, та не доведенням вчинення ОСОБА_16 кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просила повторно дослідити письмові докази кримінального провадження, зокрема: допитати обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілу ОСОБА_8 ; свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2023 року за клопотанням потерпілої ОСОБА_8 постановлено апеляційний розгляд проводити в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Саратським районним судом Одеської області за участю потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_8 приймала участь в режимі відеоконференції під час апеляційного розгляду, зокрема в судових засіданнях 03.05.2024 року та 30.05.2025 року, однак у судове засідання 24.10.2025 року потерпіла до Саратського районного суду Одеської області для участі в режимі відеоконференції з апеляційним судом не з`явилася. В телефонному режимі потерпіла повідомила секретарю судових засідань про неможливість її явки до суду за станом здоров`я, не заперечувала проти розгляду справи без її участі.

За таких обставин, 24.10.2025 року судове засідання в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України, характеризується: 1) діянням - посяганням на життя іншої особи; 2) наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого; 3) причинно-наслідковим зв`язком між вказаними діянням та наслідками; 4) факультативними ознаками (місце, час, спосіб, знаряддя, засоби, обстановка вчинення вбивства).

Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 року (справа №428/11944/19).

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_10 не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. При цьому, обвинувачений зазначив, що 15.06.2019 року, приблизно о 08:20 год., він повернувся з роботи додому та допомагав по господарству ОСОБА_23 , з якою проживав у будинку АДРЕСА_4 . Далі, у той день він знаходився вдома, нікуди з двору не виходив. Про те, що його син ОСОБА_15 зник, він дізнався 21.06.2019 року від своєї дружини ОСОБА_24 , з якою тривалий час спільно не проживає. Перед цим, 17.06.2019 року, близько 20:00 год, він бачив ОСОБА_17 побитим, в його будинку були сліди крові, а також бачив там чийсь труп, біля голови якого була кров, але він не розгледів хто саме ця особа. На його запитання у ОСОБА_17 чий це труп, останній відповів йому, що не знає, а він не хотів зв`язуватися та пішов додому. При цьому, обвинувачений вказав, що на той час не міг уявити, що тіло належить його синові ОСОБА_15 . Про те, що труп ОСОБА_15 близько трьох днів пролежав у ОСОБА_17 в будинку, він нікому не розповів, до поліції не звертався. ОСОБА_17 йому також розповідав, що до нього приходили якісь хлопці та накоїли усе це, але він не пояснив, чому не викликав поліцію.

21.06.2019 року його зустріла дружина ОСОБА_8 та запитала де знаходиться їх спільний син ОСОБА_25 ( ОСОБА_15 ). При цьому, дружина зазначила, що син не з`являвся із суботи. Він припустив, що ОСОБА_15 зайняв у когось гроші та переховується. Дружина пропонувала викликати поліцію, у зв`язку зі зникненням сина, однак він відмовився, оскільки на той час не знав, що тіло, яке він бачив у ОСОБА_17 , належить синові. Після цього він задумався що це за труп, але у неділю він був на роботі на зміні, а в понеділок його вже затримали працівники поліції. Виявилося, що ОСОБА_17 повідомив про те, що він ніби вбив свого сина. Однак, обвинувачений зазначив, що він не вбивав свого сина, у той день до ОСОБА_17 не приходив, на місці події його кров знайдена не була.

Щодо стосунків із сином, обвинувачений ОСОБА_26 пояснив, що як і у всіх родинах між ними могла виникнути сварка, однак до бійки жодного разу не доходило. Також обвинувачений зазначив, що перед загибеллю сина, останній приходив до нього та повідомив, що має намір одружитися, більше вони не бачилися.

Відносно стосунків із ОСОБА_17 , обвинувачений вказав, що у них були стосунки як у братів, бо він є його двоюрідним братом. Проте, в подальшому, після взяття його під варту, у них із ОСОБА_17 почалися погані стосунки, та він його ненавидів. Обвинувачений зазначив, що ОСОБА_17 обманув слідство, його син хоча і був міцним, але перебував у стані сп`яніння, а ОСОБА_17 колишній борець та знає задушливі прийоми.

Разом з цим, обвинувачений заперечив дані проведеного разом із ним під час досудового розслідування слідчого експерименту та вказав, що вказана слідча дія проводилась без захисника, слідчий повідомив йому, що це формальність, тому на місці він робив, що йому казали робити працівники поліції. Одночасно обвинувачений зазначив, що фізична сила щодо нього не застосовувалась, однак йому погрожували позбавленням волі. Обвинувачений вказав, що звертався до ДБР з приводу незаконних методів слідства, проте йому було відмовлено. Дії чи бездіяльність слідчого ДБР він не оскаржував.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода сторони захисту з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просила повторно дослідити письмові докази кримінального провадження, допитати потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та обвинуваченого ОСОБА_10 , а також дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Однак, в судовому засіданні обвинувачений та його захисник не змогли надати суду раціонального пояснення щодо необхідності повторного дослідження доказів з урахуванням приписів ч.3 ст.404 КПК, тому ухвалою апеляційного суду від 24.10.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, в тому числі в повторному допиті потерпілої та свідків, у зв`язку із недоведеністю стороною захисту, що покази вказаних осіб та зміст письмових доказів у вироку суду викладено неповно чи спотворено їх зміст, що не надає підстав для їх повторного допиту та дослідження письмових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду наполягав на тому, що злочину не скоював, а свідок ОСОБА_17 його обмовляє, оскільки ненавидить їх сім`ю.

Вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок в цілому відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка дала суду послідовні та логічні показання щодо обставин скоєного відносно її сина ОСОБА_15 злочину.

Так, у судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 15.06.2019 року, її син ОСОБА_15 знаходився вдома, однак повідомив, що піде до свого дядька ОСОБА_17 , після цього вона більше сина не бачила. Наступного дня, син знову не прийшов додому та не зателефонував. У понеділок вона намагалася йому додзвонитися, однак слухавку ніхто не підіймав. Після цього вона вирішила піти до його друга ОСОБА_27 та дізнатися, що йому відомо з приводу місцезнаходження її сина. ОСОБА_27 повідомив їй, що коли він бачив ОСОБА_25 ( ОСОБА_15 ) останній раз, той йому казав про намір поговорити з батьком, після того його ніхто не бачив. Почувши це, вона розпочала його пошуки, ходила до будинку ОСОБА_17 , однак їй ніхто не відчинив. Побачивши ОСОБА_17 на вулиці, вона запитала про сина, однак той повідомив, що не бачив її сина. Після чого, вона його попередила, що піде до поліції з метою написання заяви про зникнення сина, на що ОСОБА_17 відреагував мовчки.

Окрім цього, потерпіла вказала, що обвинувачений ОСОБА_10 , який є її колишнім чоловіком, повідомив їй, що дав синові ОСОБА_25 500 грн та той поїхав до Одеси. Коли в черговий раз вона повернулася до ОСОБА_17 , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння та спав. Вони побачили на дворі люк, відкрили його та виявили труп ОСОБА_15 , викликали поліцію. Потерпіла також зазначила, що на місце події ОСОБА_10 не приїхав, однак після того, як вона прибула з місця події до відділення поліції, їй повідомили, що ОСОБА_10 з`явився та зізнався у вбивстві свого сина.

Також потерпіла повідомила, що була присутньою під час проведення слідчого експерименту, який проводили у будинку ОСОБА_17 , та бачила безлад у будинку, а також сліди боротьби, сліди крові були всюди: на стінах, у ванній, хоча підлога була помита, проте було помітно, що намагалися приховати сліди злочину.

Окрім цього потерпіла повідомила, що тривалий час не проживає з обвинуваченим ОСОБА_10 та їй невідомо як часто син бачився зі своїм батьком ОСОБА_10 та чи були між ними конфлікти. Однак їй відомо, що син ОСОБА_25 намагався налагодити стосунки з батьком. Стосовно того, чи був привід у ОСОБА_10 вбивати сина, потерпіла зазначила, що колись обвинувачений ОСОБА_10 погрожував сину ОСОБА_25 , що вб`є його, як ОСОБА_28 вбив свого сина.

У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів покази потерпілої, які узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні. Мотивів оговорювати обвинуваченого судом також не встановлено та стороною захисту не зазначено.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_8 допустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки показання потерпілої об`єктивно підтверджуються показами свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Так, свідок ОСОБА_17 в місцевому суді пояснив, що 15.06.2019 року разом обвинуваченим ОСОБА_10 , який є його двоюрідним братом, перебували в нього вдома. У подальшому, до них прийшов син ОСОБА_10 - ОСОБА_15 , який ледь стояв на ногах, та почався скандал з приводу квартири та грошей. ОСОБА_15 почав битися, тому він попросив їх вийти з кімнати. Обвинувачений ОСОБА_10 виштовхав сина ОСОБА_15 у коридор, він чув якісь легкі рухи, і після цього вони затихли, тому він подумав, що вони пішли. Приблизно о 22:30 год., до нього прийшов ОСОБА_10 та повідомив, що ОСОБА_15 ніби втратив свідомість, та йому здається, що він його вбив, тому попросив викликати поліцію. Після чого, він зателефонував до поліції зі свого телефону, однак не додзвонився, а обвинувачений ОСОБА_10 пішов. Наступного ранку він пішов у дальню кімнату та побачив там кров та ОСОБА_15 , який був мертвим. Він спробував подзвонити обвинуваченому ОСОБА_10 , але виклик не йшов. Свідок вказав, що подумав, що обвинувачений ОСОБА_10 прийде з метою розібратися до кінця. Через декілька днів він прокинувся вночі, подумав про те, що сталося, і витягнув тіло ОСОБА_15 на веранду та вирішив, що вранці буде когось кликати та щось робити. Сліди крові він намагався трохи прибрати, вимокавши ганчіркою, яку викинув у ванну. Однак, вранці тіла вже не було, а йому не відомо куди воно ділось. Вважав, що можливо тіло забрав той, хто вбив ОСОБА_15 .

При цьому, свідок ОСОБА_17 зазначив, що між обвинуваченим ОСОБА_10 та його сином ОСОБА_15 склалися конфліктні стосунки. Останнім часом він став часто вживати спиртні напої, інколи до нього в гості приходив обвинувачений ОСОБА_10 , з яким він також випивав. Окрім цього у нього досить часто гостював ОСОБА_15 , зазвичай останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, з ним у нього були дружні стосунки, останній навіть деякий час жив у нього, він відносився до нього як до сина. З обвинуваченим ОСОБА_10 у нього також хороші стосунки, конфліктів у нього не було. Разом із цим, свідок зазначив, що у ОСОБА_15 були дуже напружені стосунки з батьком ОСОБА_10 : розмова між ними завжди була на одну тему ОСОБА_15 вимагав, щоб батько продав квартиру та віддав йому картку із заробітною платою, при цьому завжди це виказувалося у наглій формі. ОСОБА_15 замахувався на батька та бив його по ногам.

Свідок ОСОБА_18 в місцевому суді пояснив, що перед загибеллю ОСОБА_15 вони бачилися, тоді начебто була Трійця. Останній прийшов до нього додому із самого ранку, вони разом з ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 випивали, коли саме ОСОБА_15 пішов від нього не пам`ятає, оскільки сам був п`яний. ОСОБА_15 забув у нього вдома деякі свої речі, а саме окуляри, панамку та мобільний телефон. Наступного дня, коли він їхав на роботу, попросив свою дружину, щоб вона віддала речі ОСОБА_15 , якщо той за ними прийде. Проте, останній не прийшов та більше вони із ним не бачилися. Про те, що ОСОБА_15 вбили йому стало відомо з новин по телебаченню. Того дня він не бачив обвинуваченого ОСОБА_10 разом із загиблим ОСОБА_15 . Недалеко від нього проживає дядько загиблого ОСОБА_15 ОСОБА_17 , якого ОСОБА_25 відвідував. У яких стосунках перебував загиблий ОСОБА_15 із дядьком та батьком йому не відомо.

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції пояснив, що влітку 2019 року він прийшов у гості до ОСОБА_18 , де вже знаходився ОСОБА_15 . Він приєднався до них та тривалий час вони сиділи випивали. Десь о 16:00 год., ОСОБА_15 , залишивши свої окуляри з панамою, вийшов із двору. При цьому, свідок почув як у ОСОБА_17 , який проживає неподалік ОСОБА_18 , бахнула хвіртка, тому подумав, що ОСОБА_15 направився саме туди. Після того жодних звуків він не чув. Десь на третю добу, після того як зник ОСОБА_15 , він прийшов до ОСОБА_18 , де побачив обвинуваченого ОСОБА_10 , який почав на нього кричати та погрожувати тим, що він повісить на їхню компанію вбивство. Також свідок зазначив, що був присутнім коли у дворі ОСОБА_17 знайшли труп ОСОБА_15 , оскільки тоді він був неподалік та прибіг на крики матері ОСОБА_32 . Він також чув, що у будинку ОСОБА_17 знайшли забруднені кров`ю речі, які належали ОСОБА_15 . Разом з тим, свідок повідомив, що йому не було відомо у яких стосунках ОСОБА_25 перебував зі своїм двоюрідним дядьком ОСОБА_17 . Проте, знає, що ОСОБА_25 інколи жив у нього, стосунки з батьком у ОСОБА_25 були нормальними, але вони сварилися.

Свідок ОСОБА_20 у місцевому суді пояснила, що була понятою при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 , та підтвердила добровільність демонстрації ОСОБА_10 обставин вчинення ним злочину, а також те, що він добре орієнтувався на місці події злочину. Свідок вказала, що коли вони зайшли у будинок АДРЕСА_3 , вона побачила сліди крові на стінах, а також безлад у хаті. ОСОБА_10 розповідав як саме він вдарив сина, куди та чим, при цьому був спокійним, розгубленим він не виглядав та поводив себе надто впевнено, що дуже її здивувало. ОСОБА_10 відповідав на запитання слідчого практично відразу, послідовно описував всі свої дії без жодного тиску на нього.

Показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які свідчать про обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, а саме:

-протоколом огляду місця події від 25.06.2019 року, згідно якого під час огляду у будинку АДРЕСА_3 на порозі до вхідних дверей будинку, у коридорі та одній із житлових кімнат було виявлено численні плями бурого кольору, які змивалися водою. Наявні сліди, характерні для волочіння, які розпочинаються від входу будинку уздовж всього коридору та закінчуються в одній із житлових кімнат, в якій, окрім цього, також виявлено пляму бурого кольору діаметром 15 см. Уздовж всіх слідів волочіння виявлено рештки коротко стриженого волосся з лоскотами шкіри. Крім того, на території присадибної ділянки зазначеного будинку в майже порожній вигрібній ямі було виявлено труп ОСОБА_15 з гнилісними змінами, значно з`їденого черв`яками, який був одягнений в шорти, футболку та чоловічі труси;

- висновком судово-медичної експертизи №106 від 30.07.2019 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_15 настала від механічної асфіксії в результаті удушення, на що вказує наявність видових ознак: наявність крововиливів в навколишні м`які тканини гортані, крововиливів під плеврою легень (плям Тардьє), а також ознак гострої смерті рідкого стану крові у серцево-судинній системі, різкого повнокров`я внутрішніх органів. Також, за даними цього висновку, виявлені на трупі ОСОБА_15 тілесні ушкодження заподіяні дією тупих предметів прижиттєво, незадовго до моменту настання смерті (до 1 години). Ушкодження у виді переломів лівих ребер, не були небезпечними для життя та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ушкодження у виді крововиливів у м`які тканини гортані, як складового елементу у механізмі виникнення механічної асфіксії, яка привела до смерті, по критерію небезпеки для життя, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Характеристика трупних явищ дозволяє судити про те, що з моменту настання смерті до початку судово-медичного дослідження трупа пройшло більше одного тижня. У ОСОБА_10 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,55‰, що могло відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння живої особи, але ці дані мають відносне значення, оскільки об`єкт дослідження був доставлений в гнильному стані;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 від 26.06.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомив про обставини подій, які відбувались 15.06.2019 року та вчиненого ним злочину. Зокрема, ОСОБА_10 на місці події продемонстрував, де саме вони з ОСОБА_17 та сином ОСОБА_15 знаходилися і вживали алкогольні напої, коли між ним та його сином ОСОБА_15 почалася бійка, яким чином він виштовхав сина з кімнати у коридор, де він наніс йому удари кулаками в обличчя, після чого вони опинилися у приміщенні кухні, як він наносив йому удари кулаком в ліву частину тулубу, коли ОСОБА_15 впав на підлогу кухні, а також яким саме чином він обхопив шию ОСОБА_15 правою рукою та стискав її до тих пір, поки він не перестав подавати ознаки життя, як перевірив пульс та як він затягнув його до сусідньої кімнати;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 02.07.2019 року, відповідно до якого свідок на місці події докладно описав та показав, де саме вони з обвинуваченим ОСОБА_10 сиділи у кімнаті, коли вони вживали алкогольні напої та коли до них прийшов ОСОБА_15 і розпочав конфлікт зі своїм батьком ОСОБА_10 , як він завдав удари батькові долонею по щоці та ногою по ногам, після чого як саме обвинувачений ОСОБА_10 штовхнув сина, від чого останній впав на тумбочку з лампою та розбив її. Також свідок на місці продемонстрував, як саме обвинувачений ОСОБА_10 виштовхав сина з кімнати у коридор, а також де саме та в якому положенні він виявив труп ОСОБА_15 у іншій кімнаті будинку, і яким саме чином він витягнув тіло з даної кімнати через коридор на веранду, де і залишив його;

- протоколом огляду місця події від 02.07.2019 року, відповідно до якого проведено огляд місця події, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яким у кімнаті на тумбочці виявлено пошкоджену настільну лампу (на яку, згідно показань свідка ОСОБА_17 , обвинувачений ОСОБА_10 штовхнув сина та розбив її);

- висновком експерта додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 №87-а від 15.10.2019/16.10.2019 року, відповідно до якого в ході проведення слідчого експерименту, підозрюваний ОСОБА_10 пояснив та показав на статистові, як саме він наносив приблизно 10 ударів руками стиснутими в кулаки по тулубу зліва своєму сину ОСОБА_15 , коли останній лежав на підлозі після падіння, що могло привести до виникнення переломів 3-7 лівих ребер; а також як саме він правою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, обхопив шию сина ОСОБА_15 та почав його душити, на що вказують ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини гортані, як складового елементу у механізмі виникнення механічної асфіксії, яка привела до смерті, таким чином спричинення наявних тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_15 можливо при механізмі, вказаному підозрюваним ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту.

При цьому, місцевий суд прийняв до уваги дані зазначених протоколів слідчого експерименту лише в частині відтворення дій, обстановки та обставин події кримінального правопорушення, в чому і полягає сутність проведення слідчого експерименту відповідно до припису ч.1 ст.240 КПК. Разом з цим, суд першої інстанції обґрунтовано не враховував показання підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 , що містяться в зазначених протоколах слідчих експериментів, оскільки в силу вимог ч.4 ст.95 КПК, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Окрім цього, заяву ОСОБА_10 від 26.06.2019 року про вчинення ним злочину, місцевий суд на законних підставах визнав недопустимим доказом, у зв`язку із отриманням її стороною обвинувачення внаслідок порушення права особи на захист.

Колегія суддів вважає, що з достатньою повнотою дослідивши й зіставивши надані стороною обвинувачення докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність вказаних доказів, є достатньою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 .

При цьому, місцевий суд обґрунтовано критично оцінив доводи обвинуваченого про його непричетність до скоєння злочину, оскільки це є спробою останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Як встановлено місцевим судом та судом апеляційної інстанції, 25.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено труп ОСОБА_15 , що не заперечується учасниками кримінального провадження.

За версією сторони обвинувачення вбивство ОСОБА_15 було скоєно його батьком ОСОБА_10 .

Натомість, обвинувачений ОСОБА_10 категорично заперечує свою причетність до вчинення цього злочину та наполягає на тому, що 15.06.2019 року знаходився за місцем свого проживання: АДРЕСА_4 , та нікуди не виходив. Про зникнення сина ОСОБА_15 дізнався 21.06.2019 року від дружини ОСОБА_8 .

Тобто, обвинувачений ОСОБА_10 стверджує, що 15.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_17 не знаходився та вбивство сина ОСОБА_15 не скоював.

Проте, версія обвинуваченого ОСОБА_10 повністю спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також письмовими доказами в кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_17 підтвердив, що ОСОБА_10 перебував у нього у гостях 15.06.2019 року за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де між ОСОБА_10 та його сином ОСОБА_15 стався словесний конфлікт з приводу квартири та грошових коштів, який у подальшому переріс у штовханину та обопільну бійку. Після якої ОСОБА_10 повідомив йому, що син ОСОБА_15 ніби втратив свідомість, та йому здається, що він його вбив, та попросив викликати поліцію. Наступного ранку свідок виявив ОСОБА_15 без ознак життя та побачив кров.

При цьому, свідок ОСОБА_17 також повідомив, що між обвинуваченим ОСОБА_10 та його сином ОСОБА_15 були конфліктні стосунки.

Потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що з 15.06.2019 року її син ОСОБА_15 перестав виходити на зв`язок. Від товариша сина ОСОБА_27 вона дізналася, що останній раз він бачив її сина, коли той повідомив, що має намір поговорити з батьком ОСОБА_10 , після того сина ніхто не бачив.

Окрім цього, як повідомлено потерпілою ОСОБА_8 , після зникнення сина, вона звернулася до ОСОБА_10 із метою встановлення місця знаходження сина, однак той сказав їй, що дав синові 500 грн та останній поїхав до Одеси.

Тобто, в той час, коли ОСОБА_15 був уже мертвим, обвинувачений ОСОБА_10 вводив потерпілу ОСОБА_8 в оману щодо поїздки їх сина в м. Одесу, з метою не допустити звернення потерпілої до поліції.

Також потерпіла повідомила, що була присутньою під час проведення слідчого експерименту, який проводили в будинку ОСОБА_17 , бачила безлад у будинку, а також сліди боротьби, сліди крові були всюди: на стінах, у ванній, хоча підлога була помита, проте було помітно, що намагалися приховати сліди злочину.

Одночасно, потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що раніше обвинувачений ОСОБА_10 вже висловлював погрози їх сину ОСОБА_15 , зазначаючи, що вб`є його як ОСОБА_28 вбив свого сина.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 не дав раціонального пояснення чому він вказав потерпілій вочевидь неправдиві відомості, що їх син ніби поїхав до м. Одеси. Натомість, обвинувачений стверджує, що саме свідок ОСОБА_17 вказував про такі обставини, проте ці доводи обвинуваченого спростовуються показами потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_17 .

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_17 , а також письмовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема протоколами слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 .

Окрім цього, свідок ОСОБА_19 підтвердив, що чув як ОСОБА_15 тоді пішов до місця проживання ОСОБА_17 , більше його не бачив. На третю добу, після того як зник ОСОБА_15 , він прийшов до ОСОБА_18 , де зустрів обвинуваченого ОСОБА_10 , який почав на нього кричати та погрожувати тим, що він повісить на їхню компанію вбивство.

Колегія суддів звертає увагу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 після вчинення злочину, зокрема той факт, що обвинувачений вводив в оману потерпілу ОСОБА_8 щодо місця знаходження їх сина, з метою не допустити звернення потерпілої до поліції. Апеляційний суд також звертає увагу на те, що сам обвинувачений в місцевому суді повідомив, що 17.06.2019 року, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_17 , він бачив в будинку сліди крові та чийсь труп, однак ніби не впізнав його. У даному випадку в кожної розумної людини виникає закономірне питання - яким чином батько міг не впізнати рідного сина, стан якого вочевидь надавав таку можливість, та чому не повідомив поліції про такі обставини, якщо побачив кров та труп нібито невідомої йому особи, а просто спокійно пішов з місця.

Більше того, слід звернути увагу, що навіть після того, як 21.06.2019 року, від своєї дружини ОСОБА_24 обвинувачений дізнався про зникнення сина з 15.06.2019 року, ОСОБА_10 знову ж таки не занепокоївся, не став шукати сина, не згадав обставини щодо так званого невідомого трупу людини, який він бачив за місцем проживання ОСОБА_17 .

Окрім цього, не можна вважати раціональною поведінку обвинуваченого, який на пропозицію дружини ОСОБА_8 викликати поліцію у зв`язку зі зникненням сина, з незрозумілих причин відмовився, що не притаманно для особи, яка не має відношення до злочину, та більш того є рідним батьком.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_33 не зміг надати раціонального пояснення своїй такий поведінці та причині не бажання повідомлення поліції про зникнення сина для вжиття заходів для встановлення його місця перебування.

На переконання апеляційного суду, вищевказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_10 достеменно був обізнаним про те, що труп, який знаходився в домоволодінні ОСОБА_17 , належить саме його синові ОСОБА_15 , і всіма можливими способами намагався це приховати, з метою уникнути відповідальності за вчинений ним злочин.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно того, що ніби він себе обмовив під час проведення слідчого експерименту, у зв`язку із вчиненням на нього працівниками поліції тиску під час проведення досудового розслідування, його приниженням та нанесенням побоїв, колегія суддів визнає неспроможними, з таких підстав.

По-перше, вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_10 не узгоджуються із його показами, які він надавав у місцевому суді, де вказував, що фізична сила до нього не застосовувалась, а йому лише погрожували позбавленням волі.

Місцевим судом була надана оцінка вказаним доводам обвинуваченого ОСОБА_10 та не встановлено вчинення психологічного тиску на останнього. Обставин, які б свідчили про жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність поводження чи погроза такого поводження безпосередньо перед слідчим експериментом та під час його проведення з обвинуваченим ОСОБА_10 не встановлено.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 начебто психологічного насильства під час проведення досудового розслідування, останній повідомив лише під час його допиту в суді 21.02.2020 року, тобто через вісім місяців з дня затримання, і тільки 25.02.2020 року звернувся з відповідною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення.

Однак, відповідно до листа в.о. начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві від 16.03.2020 року, оскільки заява обвинуваченого ОСОБА_10 не містила об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, не визнана такою, що підлягала внесенню до ЄРДР. При цьому, обвинуваченому ОСОБА_10 було роз`яснено право на оскарження вказаного рішення до суду.

Однак, обвинувачений ОСОБА_10 невнесення відомостей до ЄРДР посадовими особами ДБР не оскаржив та повторно звернувся з аналогічною заявою 11.06.2021 року про вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції. З аналогічних підстав відомості до ЄРДР за повторною заявою внесені не були, що обвинуваченим також не оскаржувалось.

Більш того, з метою додаткової перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_10 щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2025 року, Другому слідчому відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, доручено провести перевірку обставин, викладених в поясненнях обвинуваченого ОСОБА_10 щодо застосування до нього працівниками поліції недозволених методів під час досудового розслідування кримінального провадження, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду, 10.06.2025 року, Другим СВ (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, до ЄРДР за №0002454 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження №0002454 від 10.06.2025 року, старшим слідчим в ОВС Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, 08.09.2025 року, за результатами досудового розслідування винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не було встановлено застосування співробітниками правоохоронних органів в Одеській області до ОСОБА_10 недозволених методів під час досудового розслідування кримінального провадження №0000226 від 24.06.2019 року.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та захисник повідомили, що вказану постанову про закриття кримінального провадження №0002454 від 10.06.2025 року сторона захисту не оскаржувала.

Прокурор також підтвердив відсутність інформації щодо скасування постанови слідчого від 08.09.2025 року про закриття зазначеного кримінального провадження.

За таких обставин, слід констатувати, що доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про застосування відносно нього недозволених методів під час досудового розслідування кримінального провадження, а також зокрема під час проведення слідчого експерименту за його участю, колегія суддів визнає неспроможними з огляду на таке. Так, вказані доводи тричі перевірялись правоохоронними органами, а в останній раз в ході проведення досудового розслідування на підставі ухвали апеляційного суду, та встановили їх необґрунтованість. Однак обвинувачений не виявив бажання оскаржити навіть постанову про закриття кримінального провадження, що свідчить про декларативність тверджень обвинуваченого про застосування до нього на стадії досудового розслідування будь-яких недозволених методів розслідування.

Також апеляційний суд критично відноситься до доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про незаконність проведення слідчого експерименту за його участю, з посиланням на те, що слідча дія проводилась за відсутності захисника, оскільки з протоколу від 26.06.2025 року вбачається, що слідчий експеримент проводився за участю підозрюваного ОСОБА_10 та в присутності його захисника ОСОБА_34 , а також статиста та двох понятих.

Окрім цього, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він себе нібито обмовив під час проведення слідчого експерименту за його участю, колегія суддів визнає також неспроможними, оскільки вказана слідча дія була проведена 26.06.2019 року в присутності захисника ОСОБА_34 , тобто задовго до отримання органом досудового розслідування висновку судово-медичної експертизи №106 від 30.07.2019 року та висновку експерта додаткової судово-медичної експертизи №87-а від 15.10.2019/16.10.2019 року.

Так, висновком судово-медичної експертизи №106 від 30.07.2019 року встановлено механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 , а також характер і локалізація ушкоджень на тілі загиблого.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що на момент проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 та його захисника, органу досудового розслідування не був відомий механізм нанесення тілесних ушкоджень, про які повідомив підозрюваний ОСОБА_10 під час проведення слідчої дії.

Із висновку додаткової судово-медичної експертизи №87-а від 15.10.2019/16.10.2019 року вбачається, що смерть ОСОБА_15 настала від механічної асфіксії в результаті удушення, на що вказує наявність видових ознак: наявність крововиливів в навколишні м`які тканини гортані, крововиливів під плеврою легень (плям Тардьє), а також ознак гострої смерті рідкого стану крові у серцево-судинній системі, різкого повнокров`я внутрішніх органів. На трупі ОСОБА_15 виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`яких тканинах гортані, переломи 3-7 лівих ребер з крововиливами в міжреберні м`язи та пораненнями пристінкової плеври.

Відповідно до вказаного висновку, в ході проведення слідчого експерименту, підозрюваний ОСОБА_10 пояснив та показав на статисті, як саме він наносив приблизно 10 ударів руками стиснутими в кулаки по тулубу зліва своєму сину ОСОБА_15 , коли останній лежав на підлозі після падіння, що могло привести до виникнення переломів 3-7 лівих ребер; а також як саме він правою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, обхопив шию сина ОСОБА_15 та почав його душити, на що вказують ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини гортані, як складового елементу у механізмі виникнення механічної асфіксії, яка привела до смерті, таким чином спричинення наявних тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_15 можливо при механізмі, вказаному підозрюваним ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту.

Також достовірність даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується показами понятої ОСОБА_20 , яка підтвердила добровільність демонстрації обвинуваченим ОСОБА_10 обставин вчинення ним злочину, який добре орієнтувався на місці події злочину. Так, свідок ОСОБА_20 в місцевому суді пояснила, що вона була присутньою під час слідчого експерименту, коли обвинувачений ОСОБА_10 відтворював події дня скоєння кримінального правопорушення. Свідок вказала, що коли вони зайшли у будинок АДРЕСА_3 , вона побачила сліди крові на стінах, а також безлад у хаті. ОСОБА_10 добровільно розповідав як саме він вдарив сина, куди та чим, при цьому був спокійним, розгубленим він не виглядав та поводив себе надто впевнено, що дуже її здивувало. ОСОБА_10 відповідав на запитання слідчого практично відразу, послідовно описував всі свої дії, без жодного тиску на нього.

З огляду на встановлені місцевим та апеляційним судом обставини, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про незаконність проведення слідчого експерименту за його участю, колегія суддів визнає неспроможними.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що свідок ОСОБА_17 його обмовив щодо вчинення ним вбивства свого сина, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав у свідка ОСОБА_17 обмовляти обвинуваченого.

У місцевому суді обвинувачений ОСОБА_10 повідомляв, що погані стосунки у нього з ОСОБА_17 склалися вже після того як його було взято під варту, тобто через певний час після скоєння інкримінованого йому злочину.

Потерпіла ОСОБА_8 та свідки у кримінальному провадженні також не повідомляли обставин, які могли б свідчити про наявність підстав у свідка ОСОБА_35 оговорювати обвинуваченого.

Більше того, як обґрунтовано зазначено місцевим судом, показання свідка ОСОБА_17 , надані ним під час судового розгляду, повністю співпадають з даними слідчого експерименту, проведеного за його участі відповідно до протоколу від 02.07.2019 року, під час якого на місці події свідок докладно описав та показав про відомі йому обставини вчиненого ОСОБА_10 злочину.

Разом з цим, у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 не міг надати раціонального пояснення чому він вказує про те, що свідок ОСОБА_17 обмовив його, однак не вказує про такі ж обставини з боку потерпілою ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_17 не викликав поліцію та швидку, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки показання даного свідка про те, що 15.06.2019 року він намагався викликати поліцію після того, як обвинувачений ОСОБА_10 повідомив йому, що вбив свого сина, підтверджуються даними його мобільного телефону марки BRAVIS, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який був виданий свідком 26.06.2019 року відповідно до його заяви, який був оглянутий під час судового розгляду. Так, згідно протоколу огляду вказаного телефону від 26.06.2019 року, в журналі вихідних дзвінків містяться записи про те, що 15.06.2019 року, о 20:32 год., був здійснений виклик за номером «102», а о 20:41 год. був здійснений виклик на лінію «103».

Наведені обставини свідчать про те, що свідок ОСОБА_17 , на відміну від обвинуваченого ОСОБА_10 , намагався викликати поліцію та швидку медичну допомогу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно того, що у день коли він бачив труп у будинку ОСОБА_17 , на останньому були тілесні ушкодження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються ні показами потерпілої, ні свідків, ні іншими доказами в кримінальному проваджені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що показання свідка ОСОБА_17 щодо розвитку подій не викликають у суду недовіри, адже вони співвідносяться з обставинами справи, зокрема з тим, що він намагався повідомити поліцію, застосувавши спроби подзвонити. Окрім цього, за результатами досудового розслідування т судового розгляду, не встановлено відомостей щодо наявності у ОСОБА_17 мотиву для вбивства племінника. Висловлена обвинуваченим ОСОБА_10 версія про начебто погані стосунки між ОСОБА_17 та його сином ОСОБА_15 суперечить об`єктивним обставинам справи. При цьому, показання свідка ОСОБА_17 про конфліктні стосунки між обвинуваченим та загиблим з приводу фінансових питань, які співвідносяться з показаннями про це потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_19 про наявність сварок між ними, свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 мотиву на вбивство, а саме розправитися із сином, у зв`язку з його поведінкою по відношенню до нього.

Також заслуговують увагу і свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_10 вчинив вбивство свого сина і показання свідка ОСОБА_19 про те, що після вбивства та до виявлення трупа обвинувачений ОСОБА_10 погрожував «повісити вбивство» на компанію сина.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що свідок ОСОБА_17 повідомляв в місцевому суді про те, що приблизно о 22:30 год. телефонував до поліції, однак відповідно до протоколу огляду від 26.06.2019 року здійснений виклик за номером «102» був о «20:32 год», а на лінію «103» о «20:41 год.», то вказана певна невідповідність зазначеного свідком ОСОБА_17 часу здійснення виклику до поліції, не є суттєвою, оскільки вочевидь може бути пов`язана з об`єктивними здібностями пам`яті свідка, а також не ставить під сумнів правдивість інших повідомлених ним обставин кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про те, що труп ОСОБА_15 було виявлено за місцем проживання ОСОБА_17 , з огляду на встановлені судом обставини та докази кримінального провадження, не спростовують вчинення злочину ОСОБА_10 .

Доводи сторони захисту про те, що висновками експертних досліджень не встановлені будь-які дані, які б свідчили про причетність ОСОБА_10 до вчиненого злочину є також необґрунтованими, оскільки під час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи були досліджені: м`яз загиблого ОСОБА_15 ; зразки крові обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_17 ; пара рукавичок; ножиці; гумовий килим; змиви; мікрооб`єкти, схожі на волосся та епідерміс волосся; сокира; сорочка; футболка; штани; пара капців; праска; нігтьові зрізи з обох рук обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 ; змиви з обох стоп ніг обвинуваченого ОСОБА_10 . Однак, встановити генетичні ознаки фрагмента м`яза загиблого ОСОБА_15 не виявилося можливим у зв`язку з недостатньою та/або деградацією біологічного матеріалу. Саме тому встановити походження клітин з ядрами, виявлених на вилучених з місця події речах та змивах, а також зі зрізів з нігтьових пластин обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 не представилось можливим.

Проте, обставини відсутності біологічних зразків загиблого ОСОБА_15 на речах обвинуваченого ОСОБА_10 і на його тілі, самі по собі не можуть виключати обставини завдання ним тілесних ушкоджень загиблому.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що вбивство було скоєно 15.06.2019 року, труп ОСОБА_15 виявлено через декілька днів та лише в подальшому було затримано ОСОБА_10 , тому останній мав достатньо часу для можливості знищити та приховати сліди скоєння злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що 15.06.2019 року він увесь день знаходився вдома та займався домашніми справами, нічим не підтверджено та спростовується показами свідка ОСОБА_17 .

При цьому, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що показання свідків сторони захисту ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не можуть достеменно підтверджувати той факт, що ОСОБА_10 дійсно перебував цілий день вдома 15.06.2019 року, оскільки вказані свідки не проживають разом з обвинуваченим в одному будинку, тому вочевидь не могли спостерігати та контролювати місце знаходження обвинуваченого. Те, що вказані свідки не бачили, як обвинувачений ОСОБА_10 виходив з будинку не свідчить, що останній не залишав свого будинку, адже він міг вийти непомітно для свідків.

Доводи сторони захисту про недоведеність перебування обвинуваченого ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються показами свідка ОСОБА_17 та протоколами слідчих експериментів.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника стосовно недоведеності його невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, чітко сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Разом з цим, перевіривши матеріали кримінального провадження та встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегією суддів встановлені підстави для зміни вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого злочину проти життя особи, конкретні обставини справи, взаємовідносини між обвинуваченим та постраждалим до вчинення злочину та безпосередньо перед цим, характер та спосіб скоєння кримінального правопорушення та його наслідки у виді смерті особи, відсутність пом`якшуючих обставин та обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обставини що характеризують поведінку обвинуваченого до та після вчинення ним злочину.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який позитивно характеризується за місцем роботи, є особою пенсійного віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік та високу суспільну небезпечність внаслідок вчиненого особливо тяжкого злочину.

Одночасно місцевим судом враховано висновок судово-психіатричної експертизи №331 від 08.08.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_10 , на час, який відноситься до скоєння кримінального правопорушення, та у теперішній час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає, ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв та не виявляє, а знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, тому за своїм психічним станом був здатний та на теперішній час здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчий діях та предстати перед судом. ОСОБА_10 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За таких обставин, ОСОБА_10 є осудним та таким, що підлягає кримінальній відповідальності.

Врахувавши обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст.115 КК України, є справедливим та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ко жна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлені нові обставини, які ще не існували на час ухвалення вироку місцевим судом, однак вони мають бути враховані при визначені покарання обвинуваченому.

Так, відповідно до медичної довідки Одеської міської медичної частини №21 від 19.09.2025 року №495/ОММЧ-21-25-вн, обвинуваченому ОСОБА_10 було поставлено певний діагноз, інформація про який вказана цьому медичному документі. 08.08.2024 року та 21.05.2025 року обвинуваченому проведені ампутації лівої та правої нижніх кінцівок на рівні в/3 стегна, у зв`язку із чим останній пересувається за допомогою інвалідного візка.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, розмір необхідного та достатнього покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі може бути визначений в ближче до мінімальної межі санкції ч.1 ст.115 КК України.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також стан його здоров`я на час прийняття рішення апеляційним судом, враховуючи положення ст.2 КПК, яка передбачає завдання кримінального судочинства та керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2023 року в кримінальному провадженні №0000226 від 24.06.2019 року щодо ОСОБА_10 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк, з моменту отримання ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4