ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001575 від 05 грудня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра області від 06 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком до 60 діб, тобто до 31 січня 2026 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , наявні у матеріалах справи докази, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні. Слідчий суддя вважає доведеними стороною обвинувачення ризики, передбачені пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК не доведені, та на даний час перестали існувати. Звертає увагу на те, що підозрюваний примирився з потерпілою.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та підозрюваний в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні зауважили та просили врахувати під час апеляційного розгляду скарги ту обставину, що під час виникнення конфлікту між потерпілою та ОСОБА_7 , потерпіла першою нанесла ОСОБА_7 удари ножем, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження. Вказані показання підозрюваного зафіксовані у його поясненнях, які наявні у матеріалах кримінального провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, посилаючись на її безпідставність, просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

До апеляційного суду надійшло клопотання від потерпілої ОСОБА_9 , в якому вона зазначила, що проживає з підозрюваним однієї сім`єю без реєстрації шлюбу понад 12 років, конфлікт відбувся вперше між сторонами, просила не визначати розмір застави та застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його матері. Просила врахувати, що вона перша нанесла ОСОБА_7 тілесні ушкодження ножем, а вже після цього він вихватив ніж та вдарив її.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

З вимог ст. 177 КПК слідує, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя дійшов висновку, що запобігти вказаним ризикам неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з чим не може погодитися апеляційний суд з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не були дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

З матеріалів провадження слідує, що у провадженні СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області є матеріали кримінального провадження № 0001575 від 05 грудня 2025 року за ч. 1 ст. 121 КК за фактом заподіянння умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння шкоди.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05 грудня 2025 року ОСОБА_7 затриманий о 22 годині 35 хвилин 04 грудня 2025 року в порядку ст. 208 КПК.

05 грудня 2025 року у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повідомлено про підозру ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, яка підтверджується, матеріалами кримінального провадження, які долучено до клопотання слідчого та не оскаржуються захисником в апеляційній скарзі.

Стосовно наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Розглянувши клопотання слідчого, апеляційний суд доходить висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що підозрюваний усвідомлюючи суворість можливого покарання, враховуючи також дані про його особу, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тяжкість покарання, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні такого ризику, апеляційний суд зважає на початкову стадії кримінального провадження і ймовірність реалізації даного ризику в майбутньому для запобігання чому і застосовуються запобіжні заходи.

Що стосується наявності ризику впливу на потерпілу у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Колегія суддів вважає доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КК і погоджується з обґрунтованими висновками слідчого судді, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки матеріалами клопотання та показами самого підозрюваного підтверджено періодичність конфліктів з потерпілою, у зв`язку з чим обидва неодноразово притягались до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Отже, заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК об`єктивно існують та уникнути настання яких неможливо без застосування до підозрюваного жодного запобіжного заходу.

Водночас, перевіряючи клопотання слідчого щодо необхідності застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК апеляційний суд, перевіривши обґрунтованість та достатність обраного виду запобіжного заходу, враховує соціальні зв`язки підозрюваного, наявність постійного місця проживання як внутрішньо переміщеної особи окремо від потерпілої особи, відомості про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, доходить висновку, що для нівелювання встановлених ризиків у виді переховування від правосуддя, незаконного впливу на потерпілу та вчинення іншого кримінального правопорушення, буде достатньо застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку підозрюваного, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечити ефективність досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України», № 40107/02, § 80, рішення від 10 лютого 2011 року, Суд зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини та виснує, що для запобігання встановленим ризикам і для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде достатнім застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право: (1) залишити ухвалу без змін; (2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу захисника, ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали.

Керуючись статті 132, 176, 177, 181, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 06 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП№1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_11 , про застосування строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 01 лютого 2026 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- цілодобово не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання;

Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4