Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/4751/25
Провадження № 1-кп/723/407/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець клопотання обвинуваченої про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0003373 від 09.10.2025 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Сторожинецького районного суду Чернівецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0003373 від 09.10.2025 року, затверджений прокурором Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, як до суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено дане кримінальне правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_3 подала до суду клопотання «Про визнання недопустимими доказів, одержаних з істотними порушеннями вимог КПК України, та про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків відповідно до ст. 291, 314 КПК України».

В клопотанні вказує на те, що підставою для його подання є виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, а також невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює проведення судового розгляду по суті.

Обвинувальний акт у складено з порушенням вимог закону, оскільки:

- фактичні обставини подій викладені неповно, суперечливо та без урахування показань свідків, медичних даних обвинуваченої, хронології подій та документально підтверджених обставин;

- частина відомостей не відповідає змісту матеріалів провадження та суперечить встановленим доказам;

- обвинувальний акт містить посилання на докази, отримані з грубим порушенням вимог ст. 9, 23, 86, 87, 98, 104, 214, 223, 233, 234, 236, 237 КПК України;

- прокурор не зазначив у тексті акту всіх істотних обставин, які підлягали встановленню під час досудового розслідування, та фактично проігнорував обов`язкові для дослідження елементи версії захисту;

- обвинувальний акт не узгоджується із судовою практикою Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої докази, отримані до внесення відомостей до ЄРДР, після повернення обвинувального акта прокурору або з порушенням гарантій захисту, визнаються недопустимими.

Виявлені порушення є настільки істотними, що їх неможливо усунути під час судового розгляду, а отже суд зобов`язаний у підготовчому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Зазначає про дефектність формулювання та кваліфікації обвинувачення яка полягає у такому:

- щодо зазначення в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_3 діяла за попередньою змовою з невстановленою особою, обвинувальний акт не містить жодних конкретних даних про час, місце змови, спосіб узгодження дій. За відсутності вказаних елементів змови обвинувачення в частині попередньої змови є юридично неперевірюваним і не дозволяє оцінити дану обставину за критеріями доказовості.;

- штучне завищення кваліфікації до організованої групи, так як згідно обвинувачення фактично фігурують дві особи: ОСОБА_3 , невстановлена особа, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. За таких обставин відсутній мінімально необхідний кількісний критерій організованої групи;

- недоведеність корисливого мотиву саме у ОСОБА_3 , так як вказано, що оплата з кожного пасажира мала передаватися невстановленій особі після успішного перетину кордону. Реальний мотив дій у ОСОБА_3 полягав у спробі втекти від багаторічного фінансового переслідування (кредитні та інші зобов`язання), зберегти свій статус Green Card у США та забезпечити безпеку дитини;

- ігнорування кваліфікації як замаху, так як фізичне перетинання державного кордону не розпочалося і об`активна сторона складу злочину, пов`язаного з фактичним переправленням не була доведена до кінця.

Крім того вказує, що фундаментом, на якому тримається обвинувачення, є первинні докази, зібрані безпосередньо після зупинки автомобіля. Однак детальна хронологічна реконструкція подій 09.10.2025 року (яку описує у клопотанні) виявляє фатальний для прокуратури дефект існування часового розриву, який сторона захисту вважає «процесуальною сірою зоною». Саме в цей період були отримані ключові докази, легітимність яких підлягає повному спростуванню. Зазначає, що всі цифрові докази, отримані з телефону, доступ до якого був здійснений без ухвали слідчого судді і без присутності адвоката, є недопустимими відповідно до ст. 87 КПК України.

Також вказує на проблеми з доказами свідків та ознаки провокації злочину, які обґрунтовує відсутністю повних текстових протоколів допиту свідків Пшеничного і Величка, ОСОБА_9 ; статусом Пшеничного і Темченка, які були притягнуті до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204- КУпАП, та через ризики мобілізації перебувають у залежному становищі від органів досудового розслідування.

Також зазначає про ігнорування виправдувальних доказів та психоемоційного стану ОСОБА_3 .

Вказує, що фактичні обставини, зафіксовані у матеріалах справи, суперечать фабулі обвинувального акта, де ОСОБА_3 приписується роль організатора групи з корисливим мотивом, навпаки ОСОБА_3 є виконавцем нижчої ланки (водій), залучена ситуативно в обмін на обіцянку допомоги у власному виїзді.

Крім того зазначає, що обвинувачення тримається на доказах, отриманих: до внесення відомостей до ЄРДР, у період незаконного затримання, без участі адвоката, без складання процесуальних документів, без судового дозволу, без фіксації, без дотримання ст. 9, 23, 86, 87, 104, 214, 223, 233, 234, 236 КПК України. Це формує тотальну недопустимість доказів, яка є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Вважає, що через відсутність допустимих доказів, відсутність повного й несуперечливого викладення фабули обвинувачення, невідповідність кваліфікації фактичним обставинам, масові процесуальні порушення, які неможливо виправити під час судового розгляду, обвинувальний акт є юридично нікчемним і підлягає поверненню прокурору.

Просить повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, побудований на неконкретному обвинуваченні та містить суттєві суперечності, вказати прокурору на необхідність: виключити з доказової бази відомості, отримані в період з 15:28 до 22:35 09.10.2025 року без участі захисника, зокрема первинний доступ до мобільного телефона та інформацію з нього; забезпечити належну фіксацію показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 відповідно до ст. 104,107 КПк України (скласти повні текстові протоколи допиту); усунути суперечності у кваліфікації (щодо ознак організованої групи, корисливого мотиву та стадії злочину замах).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили його задовольнити, при цьому захисник пояснив, що дане клопотання є саме клопотанням про повернення обвинувального акта, а недопустимість доказів - як одна з підстав повернення обвинувального акта.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.

Відомості, які має містити обвинувальний акт, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 3 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Також за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відображаються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З огляду на те, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то прокурор, як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. Наведене підтверджується змістом статті 291 КПК України, де, зокрема, зазначено, що в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правову кваліфікаціїю.

Встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

Вирішення питань щодо наявності в діянні обвинуваченої особи за обставин сформульованого обвинувачення складу кримінального правопорушення та відповідність здійсненої прокурором кваліфікації обставинам обвинувачення та кримінальному закону, дослідження та оцінка доказів відповідно до статті 94 КПК України здійснюється судом виключно під час судового розгляду.

ККС ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченої особи та суті кримінального правопорушення, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознак та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд не вправі надавати вказівки щодо фіксації доказів, включення чи викладення з доказової бази.

Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України виключною підставою для повернення обвинувального акта прокурору є саме невідповідність акта вимогам закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Ссудом не встановлено невідповідності обвинувального акта Кримінально процесуальному кодексу України, яка б перешкоджала призначенню справи до судового розгляду.

Доводи сторони захисту для повернення обвинувального акта зводяться до незгоди з формулюванням обвинування, кваліфікації діяння, недопустимості доказів сторони обвинувачення.

Встановлення наявності складу кримінального правопорушення у діях обвинуваченої, виходячи із обставин злочину, викладених у пред`явленному обвинуваченні, відповідність кваліфікації та формулювання обвинувачення викладеним обставинам, оцінка доказів на щодо їх належності та допустимості судом вирішується у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду. Законом не передбачено такої можливості на стадії підготовчого провадження.

На підставі наведеного суд вважає, що в задоволенні клопотання про повернення обвтинувального акта слід відмовити.

Керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про повернення обвинувального акта відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані разом з апеляційною скаргою на рішення суду, яке буде прийнято за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя: