Справа №485/2338/25
Провадження № 1-кс/485/426/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Снігурівка

Слідчий суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000394 від 09 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Прокурор Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 09 грудня 2025 до ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_4 , в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 09.12.2025 близько 09:00 год. шляхом вільного доступу проник до салону належного йому автомобіля марки ВАЗ 2111 з д/н НОМЕР_1 сірого кольору, який розташований на території ПП Градовський по вул. Братній, 1, у м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області, звідки викрав належні заявникові грошові кошти в сумі 5 500 грн, які знаходились в сумці на задньому сидінні.

Відомості про даний факт 09 грудня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

09 грудня 2025 року ОСОБА_6 добровільно видав слідчому грошові кошти в сумі 5500 грн., а саме 11 купюр номіналом по 500 грн, які 09.12.2025 близько 09:00 год. він викрав із сумки ОСОБА_4 , яка знаходилась в автомобілі марки ВАЗ 2111, що був розташований на території ФОП " ОСОБА_7 " по АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування встановлено, що власником вилученого майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому фактичним володільцем є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою від 09.12.2025 грошові кошти номіналом по 500 грн., у кількості 11 купюр, з наступними серіями та номерами: серії КГ №9069603, серії КГ №9069751, серії ЗН №3876437, серії ЛГ №1940844, серії КИ №7333756, серії ЄЛ №1811975, серії МБ №8257367, серії ВС №6321666, серії ЛГ №9703772, серії ЕВ №4656343 та серії ЛЕ №5112191, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000394.

З метою попередження втрати, знищення, приховування, перетворення пошкодження або відчуження майна, виданого добровільно ОСОБА_6 на підставі протоколу огляду предметів від 09 грудня 2025, прокурор просить накласти арешт на грошові кошти номіналом по 500 грн., у кількості 11 купюр, з наступними серіями та номерами: серії КГ №9069603, серії КГ №9069751, серії ЗН №3876437, серії ЛГ №1940844, серії КИ №7333756, серії ЄЛ №1811975, серії МБ №8257367, серії ВС №6321666, серії ЛГ №9703772, серії ЕВ №4656343 та серії ЛЕ №5112191, які на праві власності належать ОСОБА_4 , шляхом заборони фактичному володільцю ОСОБА_6 користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені. Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності. Розгляд клопотання проводиться за відсутності учасників розгляду та без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Встановлено, що СВ ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000394 від 09 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом викрадення майна у ОСОБА_4 .

09 грудня 2025 року ОСОБА_6 добровільно видав слідчому грошові кошти в сумі 5500 грн., а саме 11 купюр номіналом по 500 грн, які 09.12.2025 близько 09:00 год. він викрав із сумки ОСОБА_4 , яка знаходилась в автомобілі марки ВАЗ 2111, що зафіксовано у протоколі огляду добровільно виданих речей від 09 грудня 2025 року.

Постановою слідчого від 09 грудня 2025 року майно, видане ОСОБА_6 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000394, після чого вказані грошові кошти упаковано до спеціального пакету № PSP1098277 та вилучено до ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписами п.1 ч.2 та ч.3 цієї статті Кодексу встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно із статтею 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

У відповідності до ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна можливе під час затримання особи у порядку, передбаченому ст.ст.207, 208 КПК України, обшуку та огляду.

Статтею 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема, шляхом отримання речей від фізичних осіб.

За вимогами ст.100 КПК України, речовий доказ, наданий добровільно, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий у даному кримінальному провадженні отримав доказ від особи у порядку, передбаченому ст.93 КПК України, яка добровільно такий доказ йому надала, а не вилучав його. Отже, вказані грошові кошти не є тимчасово вилученим майном та належать потерпілому ОСОБА_4 ..

Отже, грошові кошти не є тимчасово вилученим майном у розумінні ч.2 ст.167 КПК України, а отриманий органом досудового розслідування у порядку, передбаченому ст.93 КПК України, обґрунтовано визнаний речовим доказом по справі й не підлягає поверненню ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч.3 ст.173 КПК України.

Верховний Суд у справі № 461/1188/18 від 11 лютого 2020 року прийшов до висновку про те, що безпідставними є і доводи засудженої про те, що добровільно виданий нею телефон є тимчасово вилученим майном, оскільки, як правильно зазначено у вироку місцевого суду, викрадений телефон не є тимчасово вилученим у розумінні ч. 2 ст.167 КПК. Цей доказ обґрунтовано був визнаний слідчим як речовий та залучений до кримінального провадження постановою від 22 вересня 2017 року (т. 1, а.с. 144). Відповідно, немає підстав для визнання недопустимим доказом, як похідного, висновку експерта від 28 грудня 2017 року №9/695 про визначення вартості телефона.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор у клопотанні не обґрунтував, що накладення арешту на майно, яке добровільно видане ОСОБА_6 є необхідним для виконання завдання кримінального провадження по його зберіганню як речового доказу, що без застосування арешту таке майно буде втрачено.

Разом з тим, у разі арешту майна, яке як встановлено органом досудового розслідування належить потерпілому ОСОБА_4 , буде обмежене його право власності, хоча клопотання не обгрунтовується необхідністю обмеження прав власника ОСОБА_4 .

До подібного висновку прийшов й Миколаївський апеляційний суд у постанові від 24.05.2023 у справі № 485/21/23.

Крім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а не способом узаконення дій слідчого по збиранню доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначене, приходжу висновку, що відсутні підстави для арешту майна у даному кримінальному провадженні, а тому клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.132, 171-173, 309 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000394 від 09 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1