КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/80/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 390/1935/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія 307 (229-1)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 01.10.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, без утриманців, безробітного, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 10 696 гривень 80 копійок,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за вчинення незаконного придбання, зберігання з метою збуту, незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, незаконного придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Як встановлено судом першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб ОСОБА_7 незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP з метою збуту, яку залишив зберігати при собі, чим вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

О 17.01 годині 30.05.2025 особа з легендованими установочними даними ОСОБА_9 , перебуваючи на території паркової зони в селі Підгайці, Кропивницького району Кіровоградської області, передав ОСОБА_7 , на виконання досягнутої попередньо домовленості, грошові кошти в сумі 500 грн, із метою придбання в останнього особливо небезпечної психотропної речовини PVP, а ОСОБА_7 збув ОСОБА_9 паперовий згорток, в якому знаходилася кристалічна речовина, чим вчинив незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини.

Після чого особа з легендованими установочними даними ОСОБА_9 добровільно видав працівникам СКП ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області вказаний паперовий згорток із кристалічною речовиною, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/8496-НЗПРАП від 26.06.2025 року являється особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено, масою 0,1664 грама.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб ОСОБА_7 незаконно придбав наркотичний засіб канабіс без мети збуту, який залишив зберігати при собі за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 18.07.2025 року у період часу з 10.38 години до 11.05 години старшим слідчим СВ ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проведено обшук домоволодіння за адресою, де проживає ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено прозорий, безбарвний полімерний зіп-пакет із речовиною рослинного походження, тьмяно-зеленого кольору, різного ступеня подрібнення, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/10489-НЗПРАП від 22.07.2025 року є наркотичним засобом канабісом, обіг якого обмежено, маса в перерахунку на суху речовину становить 13,68 грама, а також паперовий згорток коричневого кольору з речовиною рослинного походження, тьмяно-зеленого кольору, різного ступеня подрібнення, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/112-25/10490-НЗПРАП від 21.07.2025 року є наркотичним засобом канабісом, обіг якого обмежено, маса в перерахунку на суху речовину становить 10,64 грама, який ОСОБА_7 незаконно придбав і зберігав без мети збуту.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, застосувавши щодо ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Вважає недостатньо врахованими дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризований, на обліках не перебуває, не судимий, на утриманні має матір похилого віку, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, - не встановлено.

За таких обставин, на переконання захисту, можливе застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката, який здійснює його захист, ОСОБА_8 ), які висловились на підтримку апеляційної скарги, просили про пом`якшення покарання для обвинуваченого, шляхом застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку із визнанням обвинуваченим своєї вини, судом першої інстанції досліджено обставини провадження досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України (в обсязі допиту обвинуваченого та дослідження його характеризуючих даних).

Відповідно стороною захисту не оскаржено обставини кримінального провадження по суті, доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій, тому колегія суддів вважає висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, правильними та обґрунтованими.

Сторона захисту переконана, що обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на встановлені обставини, передбачені ст. 65-67 КК України та досліджені характеристики особи, визначене занадто суворе покарання.

Щодо призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 та дотримання принципів та положень щодо призначення покарання.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Перелік додаткових видів покарань є вичерпним. Конфіскація майна не належить до видів додаткових покарань, що можуть бути призначені у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, одне з яких є тяжким злочином, інше кримінальним проступком.

Внаслідок вчинення даних кримінальних правопорушень тяжких, непоправних наслідків не настало.

Також, відсутні у справі потерпілі, моральної або майнової шкоди не спричинено, цивільний позов не заявлений.

Наразі обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою винуватість у повному обсязі при тих обставинах, що наведені в обвинувальному акті, пояснивши свої дії з продажу психотропної речовини браком коштів, вказавши, що наразі більше цим не займається, усвідомив протиправність своєї злочинної поведінки, висловив жаль з приводу вчиненого, щиро розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_7 неодружений та без утриманців, має постійне місце реєстрації проживання та фактичного проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, під наглядом у лікаря нарколога не перебуває, одноразово проходив лікування в умовах обласного наркологічного диспансеру, з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався.

Крім того, на утриманні ОСОБА_7 має матір ОСОБА_10 , 1944 року народження, яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, а отже потребує сторонньої допомоги.

Як встановлено, ОСОБА_7 мешкає разом із матір`ю, і, згідно із даними характеристики, задовільно характеризований, зарекомендував себе з позитивного боку, скарги або дорікання на нього збоку сусідів відсутні.

Зважаючи на наведене вище, крім щирого каяття, колегія суддів вважає за можливе врахувати такі обставини, як наявність на утриманні обвинуваченого матері 1944 року народження, особи похилого віку, цілком позитивні характеристики особи обвинуваченого, обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання.

Зауважується, що обставини, які обтяжують покарання, - не встановлені.

Беручи до уваги зазначені обставини сукупно, із урахуванням відсутності судимостей обвинуваченого, характеристики особи, щирого його каяття та усвідомлення протиправності своїх дій, зважаючи на відсутність тяжких наслідків як наслідку вчинення кримінальних правопорушень, відсутності спричиненої шкоди, потерпілих та обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що перелічені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Такі висновки узгоджуються із вимогами ст. ст. 65, 66, 69 КК України, положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», практикою ЄСПЛ щодо справедливого судового розгляду, індивідуалізації та пропорційності покарання, а також подібні висновки висловлені й Верховним Судом (постанови від 03.07.2018 у справі № 753/9996/15-к, від 21.12.2021 у справі № 753/19121/19).

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Проте колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_7 основне покарання за ч. 2 ст. 307 КК України більш м`яке, ніж передбачено законом, у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із урахуванням визначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк один рік, яке колегія суддів вважає достатнім і справедливим, обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Беручи до уваги наведені норми та положення закону, рекомендації Пленуму, висновки рішень ЄСПЛ, колегія суддів вважає можливим застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, надавши обвинуваченому шанс на виправлення та перевиховання без реального відбування покарання, вважаючи, що у конкретному випадку сам по собі вирок служитиме ОСОБА_7 як попередження і що обвинувачений у цьому зв`язку не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання.

Така міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів, у конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відтак, доводи апеляційної скарги та апеляційних вимог сторони захисту знайшли своє підтвердження частково: доводи відносно призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 занадто суворого покарання є слушними.

Часткове задоволення апеляційної скарги сторони захисту обумовлене вимогою захисту скасування вироку суду першої інстанції: положення ч. 1 ст. 420 КПК України визначають, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання; а ч. 1 ст. 421 КПК України регламентовано, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

У конкретному випадку апеляційну скаргу подано адвокатом, який здійснює захист обвинуваченого, з причин необхідності призначення більш м`якого покарання.

Відтак, скасування вироку суду першої інстанції й ухвалення судом апеляційної інстанції вироку у цьому випадку неможливе.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: п. 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні у частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 01.10.2025 стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати винуватим та засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого,

-за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 01.10.2025 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4