ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/481/25 Справа № 710/567/16-к Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Городищенського райсуду Черкаської обл. від 20.03.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000164 від 21.02.2013 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Водяне Шполянського р-ну

Черкаської обл., громадянин України,

українець, який має вищу освіту, одружений,

раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в підготовчому засіданні був залишений без руху з наданням часу для усунення недоліків, проте такі вимоги суду було не виконано, і відповідно судом роз`яснено право подати цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 24.07.2006 р. близько 02 год. 00 хв., не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував мотоциклом Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України, та рухався по автодорозі від с. Кримки у напрямку до с. Водяне Шполянського р-ну Черкаської обл., порушив вимоги п. п. 2.3 б) та 12.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, а тому допустив виїзд керованого ним мотоцикла на ліве узбіччя, а потім у кювет і на відстані 420 м до заїзду у с. Водяне Шполянського р-ну Черкаської обл. скоїв наїзд на дерево. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 93а від 23.10.2006 р., причиною смерті ОСОБА_10 є тупа закрита травма голови з переломом лобної кістки і переходом тріщин на основу черепа, забоєм головного мозку лобних ділянок, крововиливом під м`які мозкові оболонки цих областей. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм мотоцикла Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , а саме п. п. 2.1 а), 2.3 а) та 12.1 ПДР України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 ..

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпання можливостей їх отримати. Крім того, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України просить суд апеляційної інстанції дослідити диск з кольоровими фотокартками обставин події, які перебували в органу досудового розслідування, але не були предметом жодного експертного дослідження під час досудового розслідування.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження не було призначено і проведено експертизу технічного стану транспортного засобу - мотоцикла Дніпро-11.

Стороною обвинувачення втрачено одяг потерпілого та знімки ноги ОСОБА_9 , що зроблені одразу після ДТП, однак до хірургічного втручання, а матеріали кримінального провадження не містять рентгенівський знімок голови загиблого, тому невідомий механізм спричинення йому травми голови.

Також, слідчим під час огляду залучався експерт (спеціаліст) ОСОБА_11 , однак схема ДТП ним не підписана, тому, на думку захисниці, така схема складалась пізніше, за інших обставин та без участі ОСОБА_11 .

Крім того, на кожному аркуші протоколу огляду місця події від 24.07.2006 р. відсутні підписи понятих, тому відсутні підстави стверджувати, що такі аркуші складалися на місці події та не переписувалися в подальшому.

Зазначає про недопустимість як доказу висновку експерта ОСОБА_12 від 12.11.2009 р. щодо технічного стану коліс мотоцикла, у зв`язку із тим, що експертом не досліджувалося заднє колесо мотоциклу.

Наголошує, що експерти не змогли встановити причини виїзду мотоцикла за межі проїзної частини, зокрема внаслідок його технічної несправності, чи у зв`язку із діями водія мотоцикла. При цьому зазначає, що за висновками експертиз від 23.10.2006 р. № 93а, від 23.08.2012 р. ОСОБА_9 був пасажиром мотоцикла, а ОСОБА_10 водієм. Матеріали кримінального провадження містять абсолютно протилежні висновки щодо місця перебування кожного на мотоциклі, однак вони категорично не стверджують, що саме ОСОБА_9 керував мотоциклом в момент ДТП.

Стверджує, що пояснення ОСОБА_9 , на які міститься посилання у вироку, не носить ознак процесуального документа, а ОСОБА_13 , який відбирав такі пояснення, не міг підтвердити, чи відбирав він такі пояснення і пояснити, чому у них виправлена дата. Щодо доказовості таких пояснень, наголошує, що ОСОБА_9 після операційного втручання перебував під дією знеболювальних препаратів, що підтверджується медичною документацією, тому будь-які пояснення надані в такому стані, є нікчемними.

Також, не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження стосовно нього за ч. 2 ст. 286 КК України, закрити.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що посилання суду, як на докази його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення постанови ст. слідчого СУ ГУНП в Черкаській обл. від 22.03.2016 та 25.03.2016 р. є недоречними, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону і суперечать усталеній судовій практиці.

Обвинувачений ОСОБА_9 посилається на безпідставне покладання судом в основу обвинувального вироку суперечливих показань близьких родичів потерпілого свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які не були очевидцями ДТП та фактично надали завідомо неправдиві показання щодо того, хто був за кермом мотоцикла, з метою його притягнення до кримінальної відповідальності, з мотивів особистої помсти та користі. Зокрема, зазначає, що свідчення таких свідків надані ними на досудовому слідстві, в Шполянському райсуді та Городищенському райсуді є взаємовиключними, а викладена в них інформація є істотно відмінною та кожного разу змінювалась.

Стверджує, що очевидці подій ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , допитані судом як свідки, стверджували, що за кермом мотоцикла «Дніпро-11» був потерпілий ОСОБА_10 .

Акцентує увагу на тому, що транспортний засіб зареєстрований на ОСОБА_7 , який, будучи допитаним судом, пояснював, що його син ОСОБА_10 часто їздив на належному йому мотоциклі без бокового причепа і він був проти цього, оскільки така його експлуатація заборонена. Зазначав, що з цього приводу між ним та сином були сварки.

Крім того, у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні відсутнє посилання про технічний стан мотоцикла та його технічну справність, що могло перебувати в причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, з огляду на те, що такий транспортний засіб не проходив державний технічний огляд.

Вказує, що згідно висновків експертів від 23.08.2012 р. № 11638/11639/11-52 та від 22.12.2015 р. № 332,333/15/21964/23026/23027/15-52 вбачається, що для встановлення технічної несправності мотоцикла та можливого причинного зв`язку між ними та зміною напрямку його руху ліворуч, необхідно дослідити гальмівну систему, рульове керування і ходову транспортного засобу. Однак мотоцикл для проведення експертиз не надано, оскільки згідно листа слідчого, він відсутній. Отже експертам не вдалося встановити причину виїзду мотоцикла за межі проїзної частини і визначити, чи стався такий виїзд внаслідок його технічної несправності, чи пов`язаний виключно із діями водія мотоцикла.

З огляду на наведене, на думку ОСОБА_9 , під час проведення автотехнічних досліджень жоден із експертів категорично не встановив порушення ПДР України водієм мотоцикла Дніпро-11, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП, тому висновки експертів містять у собі сумніви щодо доведеності вини водія, а інших беззаперечних доказів, які б вказували на невідповідність дій водія мотоцикла, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Також апелянт звертає увагу на те, що слідчий СВ Шполянського РВ УМВС України ОСОБА_18 порушив кримінальну справу по факту ДТП, яка сталася 24.07.2006 р. та прийняв її до свого провадження лише 21.08.2006 р. Тобто, станом до 21.08.2006 р. ОСОБА_18 не був належним суб`єктом, який за нормами процесуального закону мав право на збирання та оформлення доказів у кримінальній справі за фактом ДТП, яке відбулося 24.07.2006 р.

Крім того, свідок ОСОБА_19 суду повідомляв, що він ніколи не був понятим при проведенні слідчої дії 24.07.2006 р., а його підпис на протоколі є підробленим, однак на наведене суд не звернув уваги і безпідставно покладено протокол огляду місця події з додатками до нього в основу обвинувального вироку.

Обвинувачений ОСОБА_9 16.06.2025 р. за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд», зареєстрованого за Вх. № 6971/25-Вх, подав доповнення до своєї апеляційної скарги, в якому просить призначити у кримінальному провадженні судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити таке питання: чи виконано підпис від імені понятого ОСОБА_19 в протоколі огляду місця події від 28.10.2009 р. ним особисто чи іншою особою?

Скасувати вирок суду стосовно нього у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та закрити провадження у справі.

Дослідити в судовому засіданні протокол огляду місця події від 28.10.2009 р. та надати йому оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_9 25.11.2025 р. за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд», зареєстрованого за Вх. № 13053/25-Вх, подав доповнення до своєї апеляційної скарги, в якому просить долучити вказане доповнення до поданої ним апеляційної скарги та просить з урахуванням додаткових обґрунтувань, висловлених у цьому доповненні, задовольнити його апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг з доповненнями, не заперечували проти задоволення кожної із апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався цих вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

На переконання апеляційного суду, допущені судом порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Пунктом 2 частини 3 ст. 374 КПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 визначено, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винуватості кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції у ній виклав не формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке визнав доведеним, а зазначив лише обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_9 обвинувачувався органом досудового розслідування згідно обвинувального акта. Зокрема, суд вказав, що ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 24.07.2006 р. приблизно о 2:00 год. керував мотоциклом Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі від с. Кримки у напрямку до с. Водяне Шполянського р-ну Черкаської обл., порушив вимоги п. п. 2.3 б) та 12.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, а тому допустив виїзд керованого ним мотоцикла на ліве узбіччя, а потім у кювет і на відстані 420 м до заїзду у с. Водяне Шполянського р-ну Черкаської обл. скоїв наїзд на дерево. У результаті ДТП пасажир мотоцикла Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм мотоцикла Дніпро-11, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , а саме п. п. 2.1 а), 2.3 а) та 12.1 ПДР України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Суд у вироку вказав, що таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При цьому судом, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи із встановлених ст. ст. 7 та 9 КПК України загальних засад кримінального провадження, змісту ст. ст. 409, 412 та 415 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалений Городищенським райсудом Черкаської обл. вирок від 20.03.2025 р. щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на вирок, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

При не встановленні судом фактичних обставин провадження визнаних доведеними, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити доведеність винуватості ОСОБА_9 , достовірність наявних в провадженні доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, правильність та відповідність призначеного покарання, тому апеляційні вимоги сторони захисту не розглядаються.

Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 .

Враховуючи зазначені обставини та з метою забезпечення загальних засад кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити подані апеляційні скарги, вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду, апеляційний суд не входить в обговорення всіх доводів апеляційних скарг захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 в частині доведеності чи недоведеності вини, достовірності доказів та переваги одних доказів над іншими, а тому суд апеляційної інстанції ці доводи не перевіряє, оскільки апеляційний суд не має права наперед вирішувати вищевказані питання відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, однак вважає, що вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, належним чином дати оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, ретельно перевірити доводи сторони захисту, дати їм оцінку в сукупності з іншими доказами та в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення, відповідно до ст. 370 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

При цьому, у разі підтвердження, під час нового судового розгляду, об`єму обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання слід вважати таким, що відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Проте, з вироку вбачається, що визнавши ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд прийняв рішення про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні на рахунок держави, оскільки ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності, незважаючи на те, що в резолютивній частині вироку вказано про звільнення ОСОБА_9 від призначеного судом покарання.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити , що прийняте місцевим судом рішення про звільнення ОСОБА_9 від призначеного судом покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не є реабілітуючою обставиною.

За таких обставин, місцевий суд дійшов невірного висновку про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні на рахунок держави.

Тому при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно перевірити доводи апеляційних скарг, зокрема ті на які звертають увагу апелянти та дати їм оцінку. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно прийняти до уваги наведене, усунути допущені порушення та з додержанням вимог ст. ст. 370-374 КПК України ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою на вирок суду першої інстанції має право скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирати, тому що сторони судового провадження не зверталися до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Городищенського райсуду Черкаської обл. від 20.03.2025 р. стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирати.

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді