КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5361/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2025 рокучастково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, до 17 жовтня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням, у разі внесення застави, на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник вказав про те, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з її явною необґрунтованістю та незаконністю. Так, апелянт вказує, що суд вважав доведеними ризики переховування від слідства та вплив на свідків та потерпілого, однак, на переконання апелянта, вони не спираються на докази, досліджені під час судового розгляду. Захисник наголошує, що жодний допитаний на досудовому розслідуванні свідок не підтвердив вплив на свідків з боку ОСОБА_8 , а тому висновки суду про ймовірність впливу з боку ОСОБА_8 на свідків не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, тим більше, що в судовому засідання допитані всі свідки зі сторони обвинувачення.

Окрім того, як вказує захисник, обвинувачений не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не мав намірів і не вчиняв вплив на свідків та потерпілого, ризик знищення та спотворення речей та доказів також відсутній.

Окремо апелянт вказав про те, що, задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачене у виді позбавлення волі, та, знаходячись на волі, зможе ухилитись від суду. Кримі того, суд зазначив, що, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, останній може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані, тобто, наявні та не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КК України.

Однак, як вказує захисник, оскаржувана ухвала невмотивована, суд першої інстанції лише зазначив, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, що відноситься до особливо тяжких, що фактично і стало підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В оскаржуваній ухвалі, на переконання захисника, не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу.

ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, має постійне місце проживання, на утриманні мати пенсійного віку.

На переконання захисника, стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Захисник вважає, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, - домашнього арешту - буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону судом апеляційної інстанції витребувані копія ухвали про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та копія клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане прокурором під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що на розгляді Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000322 від 19 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у добровільній участі громадянина України з березня 2022 року у м. Буча Київської області у збройних формуваннях держави-агресора, що доводиться під час судового розгляду дослідженими документами, показаннями свідків.

Як вказує прокурор, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу, оскільки є підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Прокурор наголошує, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_8 , підтримуючи російську агресію проти України, може виїхати до рф, на тимчасово окуповану територію та переховуватись від суду. Крім того, як вказує прокурор, ОСОБА_8 , під час вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення спілкувався з військовослужбовцями рф, місце перебування яких на даний час невідомо, але до яких може звернутись за допомогою у перетині державного кордону з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також, враховуючи, що дії обвинуваченого були спрямовані на вчинення злочину проти національної безпеки України, обвинувачений, перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії рф проти України, може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення.

На переконання прокурора, з огляду на наведені обставини, наявні ризики, що не зменшились, враховуючи сімейне становище, вік, стан здоров`я обвинуваченого, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 заперечував проти його задоволення, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, захисник вважає, що прокурором не обґрунтовано жодного ризику, зазначеного у клопотанні. Також просив при розгляді клопотання врахувати практику Європейського суду з прав людини та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи свого захисника.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Задовольняючи частково клопотання прокурора, суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що, будучи громадянином України, взяв добровільну участь у збройних формуваннях держави-агресора, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України та за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Водночас судом взято до уваги, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України інкримінований ОСОБА_8 злочин становить підвищену небезпеку для суспільства та держави в цілому. За таких обставин суд вважав, що ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та не зменшився, навіть з огляду на наявність у нього постійного місця проживання, оскільки доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці проживання або будь-якому іншому місці суду надано не було, до того ж до затримання обвинувачений ніде не працював та не навчався, не одружений, не має малолітніх та неповнолітніх дітей або інших осіб, які б перебували під його наглядом або на його утриманні.

Окрім того, судом враховано, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому обвинувачений може переховуватись від суду, зокрема, незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не гарантуватимуть належну поведінку обвинуваченого.

На переконання суду, на даний час не зменшився ризик незаконного впливу на свідків. До такого висновку суд дійшов у зв`язку з тим, що у вказаному кримінальному провадженні не всі свідки допитані безпосередньо судом, зокрема, наразі в кримінальному провадженні триває допит свідків сторони захисту.

Відтак, на переконання суду, прокурором доведені обставини того, що наявні ризики не зменшилися, а їх наявність виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом також враховані вік та стан здоров`я обвинуваченого, те, що обставин, які б виключали подальше утримання обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства, не встановлено.

Доводи сторони захисту з приводу того, що обвинуваченому може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, оскільки обвинувачений не має мети переховуватись від суду, впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, на думку суду, стороною захисту доведені не були.

Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано, а тому суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, у зв`язку з чим дійшов висновку за доцільне залишити ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому судом прийняті до уваги доводи сторони захисту, однак, аргументи сторони захисту не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії російської федерації, суд вважав, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Разом з тим, судом визнано, що доводи сторони захисту про відсутність альтернативного запобіжного заходу впродовж тривалого розгляду справи заслуговують на увагу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, судовий розгляд не завершено з об`єктивних обставин, в тому числі і у зв`язку з неприбуттям свідків у судове засідання, а також враховуючи суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та інші дані, які характеризують особу обвинуваченого та його спосіб життя, зокрема те, що він є особою молодого віку та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважав можливим визначити обвинуваченому альтернативний вид запобіжного заходу - заставу в розмірі 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, оскільки, на переконання суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України.

Такий захід, на думку суду, зможе додатково психологічно стримувати обвинуваченого при звільненні з тримання під вартою не порушувати покладені на нього судом обов`язки, не переховуватись від правосуддя та не вчиняти інших правопорушень, оскільки в іншому випадку застава може бути стягнута в державний бюджет та до обвинуваченого може бути знову застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого альтернативний запобіжних захід у вигляді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент, суд вважав за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього відповідні обов`язки.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду ухвали суду, якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції на даній стадії судового розгляду, позбавлені можливості дати оцінку обґрунтованості висунутого обвинувачення, допустимості чи недопустимості доказів, дотримання вимог КПК України під час досудового розслідування, доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення, оскільки це виходить за межі повноважень як суду апеляційної інстанції на даному етапі, так і суду першої інстанції на даній стадії судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованого обвинуваченому кримінальному правопорушення, наслідки, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 утримується під вартою тривалий час. При цьому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у випадку доведеності винуватості за пред`явленим обвинуваченням, передбачено покарання у виді позбавлення волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Окрім того, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведеності його винуватості, те, що в Україні введено воєнний стан і внаслідок військової агресії рф наявні неконтрольовані Україною території та кордони, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у провадженні продовжує існувати ризик ухилення обвинуваченого від суду та вірогідність існування ризику впливу обвинуваченого на свідків, які наразі не допитані в судовому засіданні, а з огляду на те, що дії обвинуваченого були спрямовані на вчинення злочину проти національної безпеки України, обвинувачений, перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії рф проти України, може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, місцевим судом відповідно до положень ст. 178 КПК України враховані дані про особу обвинуваченого, що знайшло своє відображення і в змісті оскаржуваної ухвали.

З огляду на встановлені обставини, а також те, що судовий розгляд не закінчений, на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку, що для запобігання наведеним ризикам за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, що спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність ухвали суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що з посиланням на підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, враховуючи, що визначення розміру застави є правом суду, а не обов`язком, врахувавши стадію кримінального провадження, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку, що застава в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду, оскільки загроза її втрати саме у такому розмірі буде утримувати обвинуваченого від порушень, встановлених процесуальними нормами або покладених судом на нього обов`язків, і з таким рішенням погоджується й колегія суддів.

При цьомуколегія суддів враховує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року за конституційними скаргами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України(Справа № 3-111/2023(207/23, 315/23) № 7-р(ІІ)/2024, Суд вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Суд зазначив, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Тож під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, даних про його особу, встановлених на стадії судового розгляду, з огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього, у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, а тому підстав вважати такий розмір застави, зважаючи на сукупність встановлених на даний час обставин, завідомо непомірним, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та мотиви прийнятого рішення.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі захисника, колегією суддів не встановлено, а тому оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 7 жовтня 2025 року, включно, з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4