У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 428/3510/21

№ 1-кп/183/491/25

30 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000128 від 03.03.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Борівське Луганської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

02.03.2021 року близько 21.35 неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у тверезому стані, не маючи посвідчення водія, в порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху, згідно якого «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Червоній смт. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області, при об`їзді вибоїн та ям на проїжджій частині, діючи усупереч вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», у зв?язку з чим заздалегідь не побачив, що в одному з ним напрямку, по узбіччю, з правої сторони від нього, рухається пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і як наслідок не зреагував на зміну дорожньої обстановки, яка розвивалась, хоча мав об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода та прийняти заходи щодо запобігання дорожньо-транспортної пригоди шляхом зменшення швидкості руху автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу.

ОСОБА_3 , не зменшуючи швидкості автомобілю, продовжив рух прямо, внаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , а саме: правою частиною переднього бампера та передньою правою частиною капоту, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому обох кісток діафізу нижньої третини правої гомілки, які згідно висновку експерта по давності могли утворитися 02.03.2021 року від дії тупого предмету, предметів, можливо при ударах об виступаючі частини легкового автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди та за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний строк більш ніж 21 день.

Згідно висновку експерта дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних подій:

1. В даній дорожній ситуації, водію автомобіля «ВАЗ 2101», перед зміною напрямку руху слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

2. Умова наявності у водія автомобіля «ВАЗ 2101» технічної можливості уникнути ДТП, визначається тим, що він перед зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним, тобто виконати вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, для чого не було перешкод технічного характеру.

3. З технічної точки зору, дії водія автомобіля «ВАЗ 2101», невідповідні технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху, знаходилися в причинному зв?язку із ДТП.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні привал безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні захисник заявила клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за статтею 49 КК України є нереабілітуючою підставою та не звільняє його від цивільно-правової відповідальності.

Прокурор не заперечував проти клопотання захисника.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника про закриття кримінального провадження.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з санкцією ч. 1 ст. 286 КК України за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, у відповідності до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого 02 березня 2021 року, та з моменту вчинення кримінального правопорушення останнім минуло понад три роки.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 287/359/14-к, суд прийшов до висновку, що у нормах КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні. В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 566/554/16-к вказується про те, що у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закривається кримінальне провадження та звільняється особа від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження.

Судом роз`яснено обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та його право заперечувати проти закриття справи з цих підстав, при цьому, останній не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінчення строків давності.

З огляду на заявлене клопотання захисника та беззаперечної згоди на звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, суд приходить до переконання, що перешкод для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження немає.

Крім цього, з роз`яснень, які містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вбачається, що в разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Відтак суд вважає за необхідне у відповідності до вимог положень чинного КПК України, зокрема ст. 129 КПК України роз`яснити потерпілому право на звернення з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків кримінальним правопорушенням в порядку цивільного судочинства. Отже, цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право подачі позову в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до положень ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 КПК України. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Крім того, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 року (справа № 203/241/17) сформулювала висновок згідно з яким в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю, при цьому ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК України витрати на проведення експертизи підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. 49 КК України, статтями 284, 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника відносно обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000128 від 03.03.2021 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 2451 гривні 75 копійок компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2101» р.н. НОМЕР_2 , який поміщений на зберігання на спеціальний майданчик зберігання транспортних засобів, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська 16 повернути за належністю законному володільцю.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду, роз`яснивши право подачі позову в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1