Справа № 953/5843/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5703/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000257 від 14.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України.

Під час судового розгляду прокурор завив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , мотивуючи його наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, а також наявністю ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування наявності ризиків прокурор зазначав, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зважаючи на тяжкість можливого покарання та враховуючи обізнаність обвинуваченого із формами та методами проведення оперативно-розшукової діяльності та володіння спеціальними навичками. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовувавтим, що обвинувачений, який займав керівні посади в СБ України та на даний момент продовжує перебувати на військовій службі, може впливати на свідків, які ще не були допитані під час судового розгляду, серед яких є особи, з якими обвинувачений ОСОБА_8 раніше проходив службу. Разом з тим, прокурор в своєму клопотанні зазначав, що з урахуванням обставин та характеру вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, останній може продовжити вчиняти злочини проти основ національної безпеки України, встановленого порядку несення військової служби або вчинити нові аналогічні злочини.

На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 28 листопада 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 1700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 147 600 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики наведені прокурором продовжують існувати. Ризик переховуватися від суду підтверджується тим, що дане кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді та, у випадку доведення вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Суд також визнав існування ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, тому обвинувачений може впливати на свідків, які не допитані, а також ризику продовження протиправної діяльності.

Окрім того, судом враховані вимоги ст.176 КПК України, якими під час воєнного стану обвинуваченим за ст.ст.111,402,407 КК України може бути обраний запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою.

Також суд дійшов висновку про те, що на даний час відсутні будь-які нові обставини, які б могли вплинули на необхідність зменшення розміру застави, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, а також встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаючи її розмір достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року в частині тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що доводи прокурора щодо можливості переховування ОСОБА_8 від суду, здійснення впливу на сторін кримінального провадження, свідків, скоєння іншого кримінального правопорушення та вчинення інших дій, які можуть перешкоджати судовому слідству, не знайшли свого підтвердження, а до клопотання не долучений жодний доказ наявності таких ризиків. Вважає, що поведінка ОСОБА_8 не дає підстав для висновку, що він збирається переховуватися від суду і слідства та перешкоджати встановленню істини, навпаки, обвинувачений активно доводить свою невинуватість у суді.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого звертає увагу, що ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, в той час коли його вина ще не доведена, а ризики зі сплином часу значно зменшились.

З приводу розміру застави захисник у апеляційній скарзі зазначає, що її розмір має бути зменшено, оскільки ОСОБА_8 за 11 місяців не зміг внести визначений йому розмір застави, що явно свідчить про те, що застава була призначена йому у не помірному для нього розмірі .

Також звертає увагу на те, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 не міститься жодного обґрунтування чому суд дійшов висновку, що саме такий розмір застави є помірним для обвинуваченого та чому розмір застави призначений за межами , визначеними ч. 5 т. 182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі, а також з врахуванням приписів ч.6 ст.176 КПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника та обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну правову оцінку.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність висунутого обвинувачення та неправильність кваліфікації його дій не можуть слугувати підставами для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не є такими, що можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, оскільки ухвалення ріішення про відсутність чи наявність складу кримінального правопорушення є повноваженнями суду першої інстанції, який розглядає в даний час кримінальне провадження по суті.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

У той же час, доводи апеляційної скарги про те, що розмір застави, встановлений судом у 1700 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є непомірним для обвинуваченого, є слушними.

Відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ наголосив, що розмір застави має визначатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого. Якщо особа залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму , це свідчить про те, що національні органи не забезпечили ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна застава фактично стає продовженням арешту. Суд зобов`язаний проявляти «особливу ретельність» при визначенні суми, щоб право на звільнення під заставу не було ілюзорним.

Аналізуючи наведені в оскарженій ухвалі висновки суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині судове рішення постановлено без належного врахування усіх обставин справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що становить 5 147 600 грн., визначений ОСОБА_8 ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2024 року.

Станом на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції (30.09.2025р.) застава не сплачена.

Доводи апеляційної скарги про те, що продовження перебування обвинуваченого під вартою та факт несплати застави у такому розмірі на протязі майже року, є свідченням того, що визначений розмір є непомірним для нього і підлягає зменшенню, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Але колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, з огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість висунутого обвинувачення , застава у розмірі , передбаченому п.3 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави з 1700 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , вважаючи, що у разі сплати , застава у такому розмірі здатна забезпечити належне виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , та його належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково , продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому та визначити ОСОБА_8 альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4 239 200 грн.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою по 28 листопада 2025 року включно.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 1 400 /однієї тисячі чотирьохсот/ розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 239 200/ чотири мільйони двісті тридцять дев`ять тисяч двісті/ гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою протягом строку дії ухвали на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду: (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А, код ЄДРПОУ, номер рахунку за стандартом IBAN - UA1082186, банк надавача послуг - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820172, призначення платежу - застава за ОСОБА_8 у справі № 953/5843/23 в Київському апеляційному суді).

У разі внесення застави оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після отримання і перевірки документа повинна надати розпорядження про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити про це суд.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 на строк 2/два/ місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити, що у разі невиконання цих обов`язків, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, а також у разі невиконання заставодавцем обов`язків із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом, застава звертається в дохід держави.

З моменту звільнення ОСОБА_8 з-під варти у зв`язку із внесенням застави останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: