В И Р О К

іменем України

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003099, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вільногірськ, Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, утримує двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», раніше судимого 06 грудня 2023 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 402 КК України до 2 років службового обмеження, з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 12 вересня 2024 року, близько 19 години 20 хвилин, самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації зведеної роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 03 грудня 2024 року.

Окрім того, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 19 березня 2025 року, близько 10 години 00 хвилин, самовільно залишив місце несення служби в пункті тимчасової дислокації підрозділу, який дислокувався за адресою. АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 18 серпня 2025 року.

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за обставин, викладених вище, визнав повністю, та показав, що дійсно проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Їх підрозділ виконував завдання в АДРЕСА_3 , де тривалий час не проводили їх ротацію. Він разом з іншими військовослужбовцями вирішили покинути місце служби і 12 вересня 2024 року в вечірній час він самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 . Він поїхав додому в м. Вільногірськ, і весь час до 03 грудня 2024 року був там. У вказаний день повернувся до своєї військової частини, бо йому стало соромно за свій вчинок. Продовжував проходження служби до 19 березня 2025 року. Його мали намір перевести до іншої військової частини, яка виконувала бойові завдання на лінії бойового зіткнення під Покровськом. Він відмовився вирушати до Покровська і коли повернувся до пункту тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_1 , самовільно залишив місце служби та поїхав додому в м. Вільногірськ. Його затримали 18 серпня 2025 року. Він не має наміру далі продовжувати проходження військової служби, бо у нього двоє дітей і йому є для кого жити.

Окрім підтвердження обвинуваченим фактичних обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_4 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

До матеріалів кримінального провадження долучено копію військового квитка ОСОБА_4 , за яким останній військову присягу прийняв 26 листопада 2011 року.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 46 від 02 квітня 2022 року зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення молодшого сержанта запасу ОСОБА_4 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та призначено на посаду командира 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення з 02 квітня 2022 року.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 324/1 від 18 жовтня 2023 року вважати таким що приступив до виконання обов`язків молодшого сержанта по мобілізації ОСОБА_4 з 18 жовтня 2023 року за посадою стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 154 від 23 травня 2024 року, ОСОБА_4 відряджено з 23 травня 2024 року до ОТУ «Харків» для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

За донесенням із військової частини НОМЕР_1 № 6/36/2/2/3-927 від 12 вересня 2024 року, 12 вересня 2024 року близько 19:20 год. під час перевірки наявності особового складу за місцем тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 , виявлено факт відсутності військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місцезнаходження не відоме. Зброя, боєприпаси знаходяться в підрозділі.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 279 від 13 вересня 2024 року, ОСОБА_4 , який самовільно залишив місце служби, виключено з усіх видів забезпечення з 12 вересня 2024 року.

До матеріалів кримінального провадження долучено висновок службового розслідування по військовій частині НОМЕР_1 від 22 вересня 2024 року для встановлення причин та обставин факту самовільного залишення місця несення служби 12 вересня 2024 року ОСОБА_4 , яким встановлено, що 12 вересня 2024 року, близько 19 години 20 хвилин, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації зведеної роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 .

З донесення із військової частини НОМЕР_1 № 6/36/2/2/3-2106 від 04 грудня 2024 року вбачається, що 03 грудня 2024 року близько 21:00 год. в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, співробітниками поліції був затриманий ОСОБА_4 , який 12 вересня 2024 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу. 04 грудня 2024 року військовослужбовець доставлений до військової частини.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 367 від 05 грудня 2024 року, вважати ОСОБА_4 таким, що прибув 03 грудня 2024 року після самовільного залишення військової частини із зарахуванням на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 372 від 10 грудня 2024 року, вважати молодшого сержанта по мобілізації ОСОБА_4 таким, що приступив з 09 грудня 2024 року до виконання обов`язків за посадою стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

З донесення із військової частини НОМЕР_1 № 6/36/2/2/3-658 від 19 березня 2025 року, вбачається, що 19 березня 2025 року о 10:00 год. під час контрольної перевірки особового складу на об`єкті № 362 філія «Середньодніпровська ГЕС» м. Кам`янське, Дніпропетровської області, було виявлено відсутність військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місцезнаходження не відоме. Зброя, боєприпаси знаходяться в підрозділі.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 20 березня 2025 року, ОСОБА_4 , який самовільно залишив місце служби без поважних причин, виключено з усіх видів забезпечення з 19 березня 2025 року.

До матеріалів кримінального провадження долучено висновок службового розслідування по військовій частині НОМЕР_1 від 30 березня 2025 року для встановлення причин та обставин факту самовільного залишення місця несення служби 19 березня 2025 року ОСОБА_4 , яким встановлено, що 19 березня 2025 року, близько 10 години 00 хвилин, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації зведеної роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 .

За протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України 18 серпня 2025 року.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі.

Такі докази поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за обома епізодами злочинної діяльності ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, закінченим злочином, тривалість відсутності ОСОБА_4 за місцем служби, обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній новий злочин вчинив в період відбування покарання за умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за місцем служби характеризується опосередковано, має постійне місце проживання, одружений та утримує двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

У якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , ва обвинувальному акті зазначене щире каяття.

Суд виходить з того, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Обвинувачений в суді свою провину визнав повністю, однак заявив про свідоме небажання подальшого продовження проходження військової служби, що свідчить про відсутність критичної оцінки обвинуваченим вчиненого та відсутність бажання виправити наслідки вчиненого. Таким чином, декларативне визнання обвинуваченим своєї вини визнається судом обумовленим страхом за свою подальшу долю, а не щирим жалем за вчинене.

З огляду на викладене, суд визнає відсутнім щире каяття з боку обвинуваченого.

На інші обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченому, сторони не посилаються і такі обставини судом у межах висунутого обвинувачення на підставі досліджених доказів не встановлені.

Таким чином, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлені і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

До матеріалів кримінального провадження долучено вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року, яким ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України засуджено до 2 років службового обмеження, з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирішуючи питання щодо невідбутої частини покарання за вказаним вироком, суд керується приписами ч. 3 ст. 47 КВК України, за якими строк відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця обчислюється роками, місяцями і днями, протягом яких засуджений військовослужбовець перебував на військовій службі та з його грошового забезпечення провадилося відрахування. Початком строку відбування покарання вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця.

За відомостями, наданими військовою частиною НОМЕР_1 , відрахування 20% із грошового забезпечення ОСОБА_4 здійснювалося з 01 березня 2024 року по 28 лютого 2025 року, що становить один повний рік відбутого службового обмеження для військовослужбовців.

Таким чином, станом на час ухвалення цього вироку невідбутий строк покарання за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року становить один рік службового обмеження для військовослужбовців.

Оскільки новий злочин вчинений обвинуваченим після постановлення вказаного вироку, але до повного відбуття покарання за ним, остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків підлягає призначенню на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до цього вироку невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, з дотриманням вимог п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, оскільки тяжкість та підвищена суспільна небезпека вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлені судом відомості про особу обвинуваченого, з урахуванням виду та розміру призначеного йому покарання, дають підстави вважати можливим ухилення від суду.

Згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення підлягає зарахуванню у строк покарання обвинуваченому з розрахунку день за день, у зв`язку з чим строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обраховувати з 18 серпня 2025 року (дня затримання в порядку ст. 208 КПК України).

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного за цим вироком покарання частково, у виді 3 (трьох) місяців службовогообмеження для військовослужбовців, які згідно вимог ст. 72 КК України відповідають 1 (одному) місяцю позбавлення волі приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року і остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а строк відбування покарання обраховувати з 18 серпня 2025 року.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

04.02.2026