УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 461/1444/22

провадження № 51- 1837ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . Продовжено строк тримання під вартою

ОСОБА_4 на строк 60 днів, тобто, до 05 лютого 2026 року включно, з правом внесення застави, визначеної ухвалою Галицького районного суду м. Львова від

07 квітня 2025 року, у розмірі 9 196 036, 00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду

м. Львова від 08 грудня 2025 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та наявні у Суді копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження - лише у визначених законом випадках.

Отже, зазначена норма гарантує право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК), ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 422-1 КПК ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, обвинувачений оскаржує ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року, постановлену за результатами розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Проте, вказана ухвала суду апеляційної інстанції не є предметом перегляду суду касаційної інстанції та відповідно до вимог ч. 5 ст. 422-1 КПК не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 грудня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3