СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0000401 від 22 квітня 2020 року за обвинувальним актом стосовно обвинуваченої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Остапівка Миргородського р-ну Полтавської обл., українка, гр-ка України, освіта середня, вдова, працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , не судима, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони провадження: прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачена, вона ж цивільний відповідач - ОСОБА_19 , її захисник ОСОБА_10 , інші учасники: потерпіла, вона ж цивільний позивач - ОСОБА_11 , представник цивільного відповідача АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» (правонаступник ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» (код ЄРДПОУ 20344871) - ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.

22 квітня 2020 року, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_19 , керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Стеценка в м. Києві зі сторони вул. Газопровідної у напрямку вул. Туполєва, здійснила з`їзд з головної дороги праворуч з метою заправки пальним на АЗС «WOG», розташованої по вул. Стеценка, 21 (примикає до проїзної частини). У цей час по під`їзній дорозі до вказаної АЗС «WOG» зі сторони проїзної частини в напрямку території самої АЗС рухалась пішохід ОСОБА_13 .

Разом з тим, ОСОБА_19 , продовжуючи рух на своєму автомобілі в напрямку АЗС «WOG», в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил) перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, відволіклась від керування транспортним засобом, а при виникненні перешкоди для руху, якою виявилась для неї пішохід ОСОБА_13 , яка рухалась попереду в попутному напрямку і яку вона, ОСОБА_19 , об`єктивно спроможна була виявити, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого нею транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода, внаслідок чого на під`їзді до території АЗС скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_13 з подальшим переїздом її тіла, спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої поєднаної травми тулубу та ніжних кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, що призвело до розвитку крововтрати та шоку, від яких ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 00 хв. померла.

2. Правова позиція щодо пред`явленого обвинувачення сторони обвинувачення.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_19 сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у показаннях потерпілої, протоколах слідчих дій, даних відео фіксації цих подій, висновках експертів тощо. Під час виступу в судових дебатах прокурор вважав всі подані докази належними та допустимими, а також достатніми для того, щоб довести винуватість обвинуваченої у повному обсязі та поза розумним сумнівом.

3. Правова позиція щодо пред`явленого обвинувачення потерпілої.

Потерпіла також вважала винуватість ОСОБА_19 доведеною, щодо призначеного покарання поклалася на розсуд суду.

4. Правова позиція щодо пред`явленого обвинувачення сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту не була послідовною та змінювалася з перебігом судового розгляду.

Так, за обвинувальним актом ОСОБА_19 під час досудового розслідування щиро покаялася у вчиненому. Проте, на початку судового розгляду лише частково визнала свою винуватість, після чого змінила свою правову позицію та заявила про свою неготовність її сформувати. На завершальній стадії судового розгляду обвинувачена ОСОБА_19 знову визнала свою винуватість у повному обсязі, заявила, що щиро кається у вчиненому, та попросила пробачення у потерпілої.

Захисник просив ухвалити у даній справі справедливий обвинувальний вирок із застосуванням належної правової процедури до обвинуваченої, яку просив звільнити від призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком.

5. Оцінка поданих сторонами доказів судом.

Допитана в судовому засіданні наприкінці судового розгляду обвинувачена ОСОБА_14 свою вину у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнала у повному обсязі проте відмовилася надавати вільні показання. На запитання сторін провадження та суду повідомила, що дійсно 22 квітня 2020 року, близько 16 год. 40 хв. вона, керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Стеценка в м. Києві, здійснила з`їзд з головної дороги праворуч до АЗС «WOG», розташованої по вул. Стеценка, 21, при цьому проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, відволіклась від керування транспортним засобом через засліплення сонцем, внаслідок чого здійснила наїзд та переїхала пішохода ОСОБА_13, яка рухалась попереду, спричинивши їй тілесні ушкодження, характер яких не оспорює, від яких остання ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікарні. Вона цілком усвідомлює, що вказаними своїми діями як водій порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1 та 12.3 Правил, й в цьому розкаюється.

Як також уточнила обвинувачена, вона намагалася надати допомогу потерпілій безпосередньо після наїзду, викликала швидку медичну допомогу, місце ДТП не залишала і в подальшому брала участь в його оформленні працівниками поліції, що засвідчувала своїм підписом, цікавилася станом здоров`я потерпілої в лікарні, передавала необхідні ліки та оплатила її лікування в сумі 10 000 грн.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що не дивлячись на різні правові позиції обвинуваченої ОСОБА_14 , її винуватість за ч. 2 ст. 286 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин доведена поза розумним сумнівом окрім власне її показаннями, в яких не оспорюються всі встановлені прокурором та викладені в обвинувальному акті фактичні обставини смертельного ДТП за її участі, як водія автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , також й іншими доказами, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності, а у своєму взаємозв`язку - є достатніми для такого висновку суду.

Так, за матеріалами провадження ОСОБА_19 22 квітня 2020 року керувала автомобілем «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 на підставі дослідженого судом посвідчення водія серії НОМЕР_2 (т. 2 а. 51).

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця ДТП від 22 квітня 2020 року з додатками у виді схеми та фото таблиць (т. 2 а. 6-18), на ділянці з`їзду з вул. Стеценка до АЗС «WOG» (Туполєва (Мрії), 23 або Стеценка, 21), за участі водія ОСОБА_19 та у присутності двох понятих виявлено: а) автомобіль «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, яким керувала на момент ДТП ОСОБА_19 і на якому пошкоджені капот та передній бампер (вм`ятини); б) камера відео спостереження на АЗС. Слідів гальмування від автомобіля не виявлено. Крім того, на фото матеріалах на місці ДТП, які узгоджуються між собою, візуалізуються розміщення вказаного транспортного засобу - передом в бік в`їзду на АЗС з логотипом «WOG», описані пошкодження на ньому, реєстраційний номер автомобіля «MAZDA 6» - НОМЕР_1 .

Під час ознайомлення з фотоматеріалами з місця ДТП та пошкодженого автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 обвинувачена безспірно ідентифікувала його як свій, яким вона керувала на момент ДТП, поєднаного із смертельним наїздом на загиблу ОСОБА_13.

Згідно з результатами огляду водія на стан сп`яніння ОСОБА_19 у такому стані на момент ДТП не перебувала (т. 2 а. 52). Потерпіла цих результатів не оспорювала.

За дослідженим судом висновком судової автотехнічної експертизи № 12-1/1165 від 25 травня 2020 року з додатками у виді фото таблиці (т. 2 а. 37-41) на момент огляду автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 його гальмівна система, рульове керування та ходова частина знаходились у працездатному стані.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 12-1/1580 від 16 липня 2020 року (т. 2 а. 44-46) у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_19 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1Правил, мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом виконання цих вимог, в діях ОСОБА_14 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1Правил, які перебувають в причиновому зв`язку з настанням даної ДТП.

Згідно з дослідженими під час судового розгляду висновком судового експерта медика № 021-925-2020 від 22 липня 2020 року з додатками та свідоцтвом про смерть (т. 2 а. 19-24, 34), ОСОБА_13 внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої поєднаної травми тулубу та ніжних кінцівок з множинними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, що призвело до розвитку крововтрати та шоку, від яких настала смерть ОСОБА_13 .. Виявлені тілесні ушкодження об`єднані механізмом травмування, є наслідком зіткнення транспортного засобу з пішоходом та перебувають у прямому причиновому зв`язку із смертю ОСОБА_13 , яка наступила 23 квітня 2020 року.

Обвинувачена ОСОБА_14 достовірність всіх вказаних висновків експертів не оспорювала, як власне і допитана потерпіла ОСОБА_15 . За таких обставин суд не знайшов правових підстав для задоволення раніше заявленого клопотання попереднього захисника обвинуваченої про виклик експерта медика для допиту (т. 2 а. 74).

Крім того, фактичні обставини самої події дорожньо-транспортної пригоди виявилися з усією повнотою зафіксованими даними зовнішньої відео фіксації, що знайшло своє підтвердження під час дослідження судом протоколу огляду відеозапису (файл «77_В`їзд_3500-4600») від 04 червня 2020 року (т. 2 а. 27-30), а також його безпосереднього перегляду судом (т. 2 а. 26) і не оспорювалось сторонами.

За цими даними документально зафіксовано, як автомобіль «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, під керуванням ОСОБА_5 22 квітня 2020 року, у проміжку часу між 16 год. 35 хв. та 16 год. 46 хв., рухаючись по проїзній частині вул. Стеценка в м. Києві зі сторони вул. Газопровідної, здійснює з`їзд з головної дороги праворуч на територію АЗС (примикає до проїзної частини) (з 48 сек. запису). Одночасно по під`їзній дорозі до вказаної АЗС зі сторони проїзної частини в напрямку території АЗС рухається пішохід ОСОБА_13. У подальшому ОСОБА_19, керуючи автомобілем «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , скоює наїзд на ОСОБА_13 (54 сек. запису) з подальшим переїздом його тіла. Також зафіксовано, як ОСОБА_19 вибігає з машини та намагається надати допомогу потерпілій (з 01 хв. 05 сек. запису).

У судовому засіданні потерпіла та обвинувачена за даними вказаного відеозапису безспірно ідентифікували місце ДТП, автомобіль під керуванням ОСОБА_5 та загиблу внаслідок ДТП ОСОБА_13.

Також, в контексті оцінки захисної версії обвинуваченої про її рух на АЗС в умовах сильного впливу сонячних променів (засліплення), звертає на себе увагу зафіксований на відеозаписі на момент ДТП напрямок сонячного світла, джерело якого було від водія ОСОБА_19 справа, а не спереду. Відтак, ці пояснення останньої суд оцінює критично.

Зважаючи на всі вказані об`єктивні дані, які узгоджуються з показаннями обвинуваченої, суд оцінює останні також як достовірні, окрім висловлених застережень, а тому в цій частині кладе в основу свого вироку у сукупності із іншими наведеними доказами, які повністю узгоджуються між собою.

Крім того, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 показала, що вона не є очевидцем події ДТП, що сталася 22 квітня 2020 року за участі обвинуваченої ОСОБА_19. Загибла ОСОБА_16 є її, потерпілої, племінницею, в якої батько і мати, тобто її, ОСОБА_17 , рідна сестра померли ще до вказаних подій. Інших членів сім`ї, у тому числі, дітей та утриманців, осіб, з якими спільно вела б господарство, ОСОБА_18 не мала, була незаміжня. Про трагедію вона дізналася від знайомих племінниці. Загиблу вона, ОСОБА_17 , особисто впізнала в приміщенні моргу перед тим, як отримала дозвіл на поховання, яким займалася особисто, всі витрати взяла на себе як єдиний родич. Як також визнала ОСОБА_17 , вона з ОСОБА_13 проживала в різних містах, спільно проживали епізодично, господарство разом не вели, хоча періодично гостювали одна в одної, робили взаємні подарунки.

Обвинувачена ОСОБА_19 не оспорювала вказаних показань потерпілої.

Суд не знаходить в наданих потерпілою ОСОБА_15 показаннях відомостей, які могли б бути покладені судом в основу висунутого ОСОБА_19 обвинувачення, окрім питання ідентифікації загиблої, яке і так сторони під час судового розгляду не оспорювали. Разом з тим, така оцінка судом показань потерпілої зовсім не ставить під сумнів доведеність вини обвинуваченої іншими проаналізованими судом доказами.

Крім того, на початкових стадіях судового розгляду інший захисник, якого підтримала обвинувачена, заявив клопотання про виключення ОСОБА_15 з переліку потерпілих у даному провадженні. Своє клопотання захисник мотивував тим, що ОСОБА_15 не є близькою родичкою загиблою, оскільки є лише рідною тіткою, та не має статусу члена сім`ї в розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Не зважаючи на те, що на завершальній стадії судового розгляду за участі іншого захисника сторона захисту не наполягала на задоволенні вказаного клопотання, більш того обвинувачена ОСОБА_14 визнала заявлений ОСОБА_15 як потерпілою цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, у повному обсязі, суд вирішує вказане клопотання по суті, оскільки воно стороною захисту відкликаним не було, відсутні заяви і про залишення його без розгляду.

Так, окрім пояснень потерпілої ОСОБА_15 про родинні стосунки із загиблою рідною племінницею ОСОБА_13 суд бере до уваги і те, що ці родинні стосунки безспірно підтверджені документально (паспорти, свідоцтва про народження та одруження тощо - т. 1 а. 26-33, 35), інших близьких родичів чи членів сім`ї в розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України ОСОБА_13 на момент смерті не мала, ОСОБА_15 визнана потерпілою постановою слідчого, яка під час досудового розслідування не оскаржувалася. Крім того, ОСОБА_15 взяла на себе всі витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_13 (т. 1 а. 40-42, 174-177), саме на ОСОБА_15 , як єдину родичку померлої, оформлена довідка про поховання ОСОБА_13 (т. 1 а. 35, 238), ОСОБА_15 після смерті ОСОБА_13 вступила у спадщину за законом, набувши не тільки права, а й взявши на себе зобов`язання померлої (т. 1 а. 239-240).

Зважаючи на всі ці встановлені під час судового розгляду обставини взаємовідносин між загиблою ОСОБА_13 та її тіткою ОСОБА_15 , яка отримала статус потерпілої під час досудового розслідування, а у подальшому і статус спадкоємця за законом, характер їх особливих родинних відносин, суд керуючись правилами п. 1 ч. 1 ст. 1, ч. 6 ст. 55 КПК України, не знаходить правових підстав для скасування для ОСОБА_15 правового статусу потерпілої у даному судовому провадженні, оскільки вона фактично була єдиним членом сім`ї ОСОБА_13 , смерть якої настала внаслідок кримінального правопорушення. Враховуючи ці висновки суду, ОСОБА_15 має право на заявлення цивільного позову в межах даного провадження (п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України).

Порушень процесуального закону щодо відкриття 22 квітня 2020 року кримінального провадження ЄРДР № 0000401, його руху, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу, відкриття матеріалів стороні захисту судом не виявлено. Відтак подані стороною докази збиралися стороною обвинувачення в належний спосіб.

6. Кримінально-правова кваліфікація.

За результатами судового розгляду суд вважає доведеним поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_19 22 квітня 2020 року, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 , а тому ці дії обвинуваченої кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

7. Вирішення цивільного позову.

Потерпіла ОСОБА_15 подала до суду цивільний позов (т. 1 а. 24-37, 38-43, 172-177 (остаточна редакція)) до обвинуваченої ОСОБА_14 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди в розмірі 15 292 грн. 41 коп., та моральної шкоди в розмірі 750 000 грн., - який під час судового розгляду підтримала у повному обсязі, посилаючись на те, що внаслідок дій обвинуваченої вона зазнала душевних страждання у зв`язку із смертю єдиної близької людини (племінниці), також вона зазнала матеріальних витрат на поховання загиблої, які залишилися не відшкодованими страховою компанією. Окремо негативно вплинула на її психологічний стан байдужість з боку обвинуваченої, яка тривалий час ухилялася від суду, з надуманих підстав намагалася позбавити її статусу потерпілої особи.

Прокурор заявлений позов підтримав у повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_14 визнала заявлений цивільний позов у повному обсязі та пообіцяла вживати заходів щодо поступового відшкодування заподіяної шкоди, більш того, на підтвердження своїх намірів подала документ про чергову добровільну сплату на користь потерпілої 10 000 грн.

Захисник обвинуваченої вважав вимоги потерпілої про відшкодування завданої ушкодженням здоров`я моральної шкоди в сумі 750 000 грн. явно завищеними.

Представник ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» подав клопотання про закриття провадження у справі стосовно страхової компанії, оскільки вимог до останньої з боку цивільного позивача не висувалися (т. 1 а. 113).

Враховуючи проведений аналіз доказів та висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, зважаючи на поведінку обвинуваченої під час ДТП та відразу після нього (прояви співчуття, добровільно надана матеріальна допомога тощо), поведінку обвинуваченої у подальшому протягом всього судового провадження (тривале ухилення від суду, добровільно надана матеріальна допомога наприкінці судового провадження), тяжкість вимушених змін в житті потерпілої, суд на підставі ст. 23 ЦК України, врахувавши матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_14 , вважає за необхідне задовольнити поданий позов потерпілої до обвинуваченої в частині відшкодування моральної шкоди частково, лише на суму 500 000 грн., що відповідає вимогам розумності, справедливості та балансу.

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року за результатами підготовчого провадження ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», правонаступником якої є АТ «СК «ББС ІНШУРАНС», залучено до провадження за заявленим цивільним позовом як цивільного відповідача.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» (правонаступник ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС») - поліс обов`язкового страхування № АМ 5368347 від 20 травня 2019 року (т. 2 а. 50), проте у страховика обов`язок з виплати страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю фізичній особі, не виник, що підтверджено поданим клопотанням його представника, а тому у задоволенні позову до страховика належить відмовити.

Відтак, звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди саме до обвинуваченої у даному випадку ґрунтується на Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, який підлягає застосуванню до даних правовідносин, враховуючи правила п. 6 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IХ.

Що ж стосується відшкодування матеріальної шкоди, то судом встановлено таке.

Потерпілій ОСОБА_15 , як особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, були фактично задоволені страхові вимоги (спочатку на суму 18 957 грн. 42 коп., а потім і додатково на суму 37 529 грн. 99 коп.), проте вказані виплати не покрили всі фактичні витрати потерпілої, а саме на суму 15 292 грн. 41 коп., а тому підлягають стягненню з обвинуваченої, що власне і не оспорювалося останньою.

8. Призначення покарання.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_14 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, дані про її особу, щодо якої відсутні компрометуючі дані, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягалася (т. 2 а. 56), на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відтак відсутні сумніви в її осудності (т. 2 а. 54), працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (т. 2 а. 59-60), вдова зі статусом члена сім?ї загиблого (померлого) Захисника України (т. 2 а. 57-58 та ін.), доглядає за хворою матір?ю, яка має також й інших осіб, що її утримують (рідна сестра обвинуваченої), враховує суд поведінку обвинуваченої відразу після вчиненого, яка була наповнена жалем з приводу вчиненого, що знайшло своє відображення і в обвинувальному акті. Водночас, суд вимушений врахувати і поведінку обвинуваченої під час судового провадження, яка була спрямована виключно на штучне затягування судового розгляду, перешкоджання вирішенню справи в розумний строк, а згодом і взагалі на ухилення від суду, через що обвинувачена тривалий час перебувала у розшуку. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_19 , суд вважає визнання нею своєї винуватості. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд критично оцінює твердження захисту про наявність щирого каяття з боку обвинуваченої, оскільки ухилення останньої від суду свідчить про її намір ухилитися від відповідальності. ОСОБА_19 не сприяла швидкому в розумні строки розгляду справи, її критична оцінка своєї протиправної поведінки та висловлення жалю з приводу її наслідків не мали послідовного характеру, що свідчить про відсутність каяття, яке мало б ознаки щирого.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, стан здоров`я обвинуваченої, а також протилежну думку учасників судового розгляду щодо можливості її виправлення в умовах без реального відбуття покарання, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_19 тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначивши їй мінімальне основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з додатковим покаранням, не знаходить підстав для застосування до неї правил ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею та іншими особами нового кримінального правопорушення.

9. Вирішення питань речових доказів, судових витрат та заходів забезпечення.

Судові витрати за проведені експертизи в розмірі 2 942 грн. 10 коп. підтверджені документально, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченої.

Питання про долю речових докази належить вирішити відповідно до закону.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, відсутність клопотань сторін провадження, обраний ОСОБА_19 вид покарання, суд, вважає за необхідне в порядку ст. 377 КПК України раніше обраний запобіжний захід у виді застави залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 122, 124, 128, 368, 373-376, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_19 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі рахувати ОСОБА_19 з дня приведення даного вироку до виконання.

У строк відбування покарання ОСОБА_14 зарахувати період з 25 вересня до (включно) 28 жовтня 2025 року, тобто 01 місяць та 03 дні, з урахуванням строку її затримання та перебування під вартою в межах даного провадження.

Обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_14 запобіжний захід у виді застави в розмірі 242 240 грн. - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_14 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути на користь потерпілої ОСОБА_20 з обвинуваченої ОСОБА_5 - 15 292 грн. 41 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині (250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди) в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_15 до обвинуваченої ОСОБА_14 - відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 до АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» (правонаступник ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС») про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Накладений арешт на автомобіль «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_1 - скасувати, використовувати вказаний автомобіль за належністю.

Речовий доказ - диск з відеозаписом з місця події - зберігати при матеріалах справи.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на відшкодування судових втрат за проведення експертиз - 2 942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 10 коп. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_21