Справа № 127/9714/25
Провадження №11-кп/801/144/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000686, внесеному до ЄРДР 26 грудня 2024 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шаргород, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

в с т а н о в и в

Вінницьким апеляційний судом здійснюється провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2025 року у кримінальну провадженні № 0000686, внесеному до ЄРДР 26 грудня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

05 січня 2026 року через систему «Електронний суд» до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили із визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

Основними доводами клопотання є те, що обвинувачений ОСОБА_8 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2025 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України. Строк запобіжного заходу, визначений місцевим судом спливає 10 січня 2026 року. Враховуючи те, що вирок не набрав законної сили, так як адвокат обвинуваченого подала апеляційну скаргу, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5, 7 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, є підстави продовжити строк запобіжного заходу. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні корупційний кримінальних правопорушень, сума неправомірної отриманої вигоди становить 16 600 дол. США, що еквівалентно становить 697 540 грн, тому слід визначити заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн, такий розмір застави відповідає фінансовим можливостям обвинуваченого.

Заслухавши прокурора ОСОБА_6 , який підтримав клопотання та просив його задовольнити, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ознайомившись із заявленим клопотанням, заслухавши виступи учасників провадження з цього питання, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано виним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України, остаточно призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 роки та застосовано спеціальну конфіскацію майна.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, за правом багатьох країн затримання в очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою, i засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 § 1 (а), яка нічого не каже про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні» (Monnel and Morris v. the United Kingdom judgment of 2 March 1987, Series A no 115, 47).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 пар. 1 (а) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню» (Ruslan Yakovenko v Ukraine, no. 5425/11, пар.46, ECHR 2015).

Термін «після засудження» не можна тлумачити, так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6» (Wemhoff v. Germany, 27 june 1968, пар. 9, Series A no.7).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 760/11186/18, ризик ухилення від суду є реальним, якщо особа вже засуджена до позбавлення волі, і вирок ще не набрав законної сили, а також якщо відсутні будь-які обставини, які б зменшували вірогідність такого ризику, зокрема - міцні соціальні зв`язки, офіційне працевлаштування, наявність постійного місця проживання тощо.

Верховний Суд у постанові від 14 жовтня 2021 року у справі № 757/58038/20-к підкреслив, що наявність вироку, яким призначено реальне покарання, є вагомою підставою для застосування або продовження тримання під вартою, оскільки створює обґрунтоване припущення, що обвинувачений може ухилятися від суду або перешкоджати виконанню вироку.

Таким чином, обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку. Водночас, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, оскільки тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , не зменшилися.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд враховує характер та ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) та ч. 2 ст. 369-2 КК України (зловживання впливом), які належать до категорії корупційних злочинів. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2025 року ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 роки, він був затриманий 03 січня 2025 року та під час досудового слідства йому ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2025 року у справі № 127/319/25 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, строк якого неодноразово продовжувався в зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином з високою імовірністю можна констатувати наявність ризику переховування від суду, через що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідний, в тому числі, з метою можливого забезпечення виконання вироку, через що з метою забезпечення апеляційного провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, необхідно продовжити раніше обраний запобіжний захід.

Окрім того за змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України під час ухвалення обвинувального вироку суд вирішує питання, з-поміж іншого, щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, яка регламентує порядок застосування та продовження строку дії запобіжних заходів, у тому числі тримання під вартою.

Водночас ч. 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Таким чином кримінальний процесуальний закон покладає на суд імперативний обов`язок визначення застави у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та виключенням із цього правила є випадки, визначені п. 1-5 ч. 4 ст. 183 та абз. 2-4 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Кримінальні правопорушення, за які засуджено ОСОБА_8 не входять до переліку злочинів, щодо яких не визначається застава, отже суд у даному випадку зобов`язаний визначити такий альтернативний запобіжний захід.

Вирішуючи зазначене питання суд виходить з положень ч. 4 ст. 182 КПК України, якою установлено, що розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений п. 1-3 абз. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У провадженні, що розглядається, з урахуванням обставин, наслідків вчинення правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_8 на переконання апеляційного суду щодо обвинуваченого необхідно застосувати раніше визначений розмір застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складав 908 400 грн в 2025 році.

Керуючись ст.ст. 331, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК Українидо набрання вироком законної сили (завершення апеляційного розгляду).

Визначити заставу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, за умови внесення якої обвинувачений може бути звільнений з-під варти.

У разі внесення застави обвинуваченим чи іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у випадку невиконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_8 визначити термін їх дії до набрання вироком законної сили (завершення апеляційного розгляду).

Копію ухвали надіслати для виконання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Вінницький зональний відділ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4