Справа № 136/2441/25
провадження № 1-кс/136/13/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджене прокурором Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Дане клопотання подане одночасно із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (провадження № 1-кс/136/14/26).

Клопотання мотивоване тим, що солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу по мобілізації, на особливий період 15.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 277 від 16.09.2025, солдата ОСОБА_4 призначеного на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу від 19.10.2025 № 307, ОСОБА_4 було виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням місця тимчасового розміщення особового складу, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, у військовому званні - «солдат».

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян - резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Крім того, цього ж дня Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого само-врядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно до ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ч. 16 ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що солдат зобов`язаний у разі потреби відлучитися, питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України курсант навчального взводу навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 19.10.2025, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 21:15 год., солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, не з`явився вчасно на службу за місцем тимчасового розміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , територія військової частини НОМЕР_2 ) де проходив курс базової загально-військової підготовки, та проводив час на власний розсуд тривалістю понад три доби за невідомим місцем знаходження, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності за місцем несення служби в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про нез`явлення вчасно на службу без дозволу командира без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

24.12.2025 згідно ч. 2 ст. 135 КПК України по даному факту батькам ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Нова Прилука, Вінницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України.

Доказами, які обґрунтовують підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є: рапорт ст. о/у СКП ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області ОСОБА_6 про нез`явлення ОСОБА_4 до місця несення служби, матеріали службового розслідування із в/ч НОМЕР_1 про факт нез`явлення ОСОБА_4 до місця несення служби, покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , корінець повістки про виклик, відовідно до якого ОСОБА_4 мав з`явитися 29.12.2025, однак не з`явився, постанова про оголошення підозрюваного в розшук.

Таким чином є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання 1) переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; 5) вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза-процесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Ризик переховування повинен оцінюватись в світлі обставин цього кримінального провадження, особистості підозрюваного, його майнового стану, а також соціальних зв`язків.

Так, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Крім того, підтвердженням того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те що останній не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, проживає сам, ніде не працює, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, конфліктний, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить відсутність факторів стримуючого характеру щодо поведінки ОСОБА_4 ..

Також в ході досудового слідства встановлено, що солдат ОСОБА_4 з 19.10.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та переховується і ухиляється від військової служби, а також 24.12.2025 на ім`я ОСОБА_4 надана повістка про виклик з`явитися до органу досудового розслідування на 29.12.2025, однак ОСОБА_4 її проігнорував та на вказану дату та час не з`явився, що свідчить про наміри ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 КПК України клопотання про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу розглядається судом негайно після одержання цього клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, який просив клопотання задовольнити з підстав, що у ньому наведені, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку, що слідчим доведено, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке є тяжкими злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 189 КПК України, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

В ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового слідства, а одержавши відомості про звернення слідчого за погодженням із прокурором до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути до суду за судовим викликом.

Соціальних факторів стримуючого характеру у ОСОБА_4 немає, він не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, проживає сам, не працюючий, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, конфліктний, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що може свідчити про те, що з метою ухилення від відбування покарання останній буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не спроможне забезпечити виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, визначеним КПК України та запобігання ризиків, зазначених у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зауважує, що зібрані та долучені до клопотання докази підтверджують, наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та обставини за яких до особи може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому слідчий суддя вважає, що наявні підстави, згідно з ч. 4 ст. 189 КПК України, для надання дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно надання дозволу працівникам поліції, які будуть уповноважені виконувати ухвалу про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 на проникнення до помешкань в яких може переховуватися ОСОБА_4 з метою його відшукання та затримання і доставки до суду, слідчим суддею зазначається наступне.

Відповідно до положень ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. При цьому проникнення до житла чи іншого володіння особи здійснюється із дотриманням процедури встановленої ст.ст. 233 та 234 КПК України, зокрема, шляхом звернення до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

За таких обставин, слідчий суддя задовольняє клопотання частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 188, 189, 190, 233, 234, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у с. Нова Прилука, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У решті вимог клопотання відмовити.

Затримана на підставі ухвали слідчого судді особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 та прокурора Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:

- приводу підозрюваного до суду;

- закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали у якій не зазначено строку її дії;

- добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді;

- відкликання ухвали прокурором.

Ухвала набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1