Номер провадження: 11-кп/813/1042/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2025 року у кримінальному провадженні №0000394 від 13.06.2022 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Макіївка Донецької області, громадянки України, українки, офіційно не працюючої, із середньою спеціальною освітою, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період її попереднього ув`язнення з моменту її фактичного затримання з 16.05.2023 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винною в тому, що при невстановлених обставинах, у невстановлені дату та час, умисно, з корисливих мотивів, у невстановлених осіб незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який в подальшому зберігала за місцем роботи, а саме в магазині «Хоз Товар 3» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, з метою збуту.

24.04.2023 року о 16.45 годин ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» здійснив вихідний дзвінок ОСОБА_7 з метою придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу (умовна назва - «печенька»). Однак, ОСОБА_7 відповіла, що на даний момент в неї немає особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, але запропонувала звернутись до неї вранці наступного дня.

Далі, 25.04.2023 року об 11.17 годин ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» здійснив вихідний дзвінок ОСОБА_7 з метою придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, на що остання відповіла що в неї є в наявності особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс.

Продовжуючи реалізацію злочинного наміру, діючи з корисливих мотивів, 25.04.2023 ОСОБА_7 призначила ОСОБА_9 зустріч в магазині «Хоз Товари 3» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, який згідно із усною домовленістю мав прибути до неї протягом 10 хвилин.

Далі, 25.04.2023 року об 11.24 годин ОСОБА_9 прибув за місцем роботи ОСОБА_7 , а саме до магазину «Хоз Товари 3», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, де остання за 500 грн. незаконно збула ОСОБА_9 два полімерних пакети з речовиною рослинного походження.

У той же день, 25.04.2023 року ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, добровільно видав працівникам УСБУ в Одеській області придбані ним у ОСОБА_7 два полімерних пакети з речовиною рослинного походження в подрібленому стані, сіро-зеленого кольору, масами 1,86 г та 1,91 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в висушеному стані 1,64 г та 1,68 г відповідно, загальною масою 3,32 г.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Крім того, ОСОБА_7 , при невстановлених обставинах, у невстановлені дату та час, умисно, з корисливих мотивів, у невстановлених осіб незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якої заборонено - канабіс, який в подальшому зберігала за місцем роботи, а саме в магазині «Хоз Товар 3» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, з метою збуту.

15.05.2023 року о 18.56 годин ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» здійснила вихідний дзвінок ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, та запропонувала продати йому особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс (умовна назва «печенька"). У подальшому, в ході розмови вона домовилась із ОСОБА_9 про зустріч 16.05.2023 року за місцем її роботи, а саме в магазині «Хоз Товари 3», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85.

Далі, 16.05.2023 року о 12.22 годин ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» здійснив вихідний дзвінок ОСОБА_7 з метою придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, на що остання, реалізуючи дії, спрямовані на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, відповіла ОСОБА_9 , що в неї є в наявності особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс.

Продовжуючи реалізацію злочинного наміру, діючи з корисливих мотивів, 16.05.2023 ОСОБА_7 призначила ОСОБА_9 зустріч за місцем роботи, а саме в магазині «Хоз Товари 3» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, який згідно з їх усною домовленістю мав прибути до неї протягом 5 хвилин.

Далі, 16.05.2023 року о 12.28 годин ОСОБА_9 прибув до магазину «Хоз Товари 3», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. №85, де зустрівся із ОСОБА_7 та о 12.30 год. передав їй обумовлені 500 грн. за придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу. Далі, ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Хоз Товари 3» за вищевказаною адресою, незаконно збула ОСОБА_9 , два полімерних пакети, які містять речовину рослинного походження.

У той же день, 16.05.2023 року приблизно о 13.10 годин ОСОБА_9 , якому доручено проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, добровільно видав працівникам поліції придбані ним у ОСОБА_7 два полімерних пакети, які містять речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 1,567 г і 1,819 г., загальною масою 3,386 г.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України за ознаками: незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, правильності кваліфікації її дій, захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 подали аналогічні за змістом апеляційні скарги.

Доводи обґрунтовують тим, що обвинувачена повністю визнала провину. Об`єм вилученої речовини 3,586 г канабіса, що є малим розміром. ОСОБА_7 є переселенкою з Макіївки та має статус ВПО, їй 52 роки та вона має хронічні хвороби, вже тривалий час перебуває під вартою.

Просять скасувати вирок в частині призначення покарання та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України з покладанням відповідних обов`язків.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачена ОСОБА_7 винною себе у вчиненні незаконного придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України визнала у повному обсязі та підтвердила обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

У апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченої кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність її вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання суд першої інстанції відніс щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання районний суд враховав ставлення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала у повному обсязі та усвідомила неправомірність своїх дій, щиро розкаялась у вчиненому, засуджує свої протиправні дії, її стан здоров`я, що хворіє, її позитивні характеристики за місцем роботи до арешту та за місцем тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», а також що раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, кримінальне провадження скоїла у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

Крім того, суд першої інстанції враховував, що обвинувачена є внутрішньо переміщеною особою, вимушено переїхала до м. Одеси через окупацією м. Макіївка Донецької області, де не мала житла та засобів існування, тобто не мала джерела доходу, та її умисел на вчинення кримінального правопорушення у її свідомості був направлений, як вона вважала, як спосіб вирішення матеріальних проблем, пов`язаних з наявністю боргових зобов`язань та відсутності гідного заробітку.

Санкція ч. 2ст. 307 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченої, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність застосуванняст. 69 КК України із призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2ст. 307 КК України, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також усталену практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Щодо доводів обвинуваченої та захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та її особі, шляхом звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Зокрема, приписами ст. 75 КК України регламентовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А саме, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Посилання сторони захисту на обставини, які на їх думку підлягають для застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченої та її захисника про її незадовільний стан здоров`я, проте вважає, що ці дані не є безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання з урахуванням встановлених судом обставин.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 року роз`яснено, що звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Згідно з наказом МОЗ України №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року, питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, які пов`язані з поширенням наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, які набувають все більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, а тому покарання за вчинення злочинів, які пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, повинно бути адекватно суспільній небезпеці, з огляду на це повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченої узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для її виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченої узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для її виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційних скаргах, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченій ОСОБА_7 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2025 року у кримінальному провадженні № 0000394 від 13.06.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримаєтеся під вартою у той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4