Справа №127/1453/26
Провадження №1-кс/127/681/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000182 від 30.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 30.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області ОСОБА_7 № 113-о від 04.08.2022 ОСОБА_5 призначено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами позапланових та фактичних перевірок управління правового забезпечення ГУ ДПС у Вінницькій області.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу.

Так, у 2025 році (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, виник умисел на вимагання від громадян призовного віку та отримання від них неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, шляхом здійснення впливу на посадових осіб закладів МОЗ України та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи, які є уповноваженими особами на виконання функцій держави та місцевого самоврядування для оформлення вказаним особам фіктивної групи інвалідності.

У подальшому, з метою реалізації вищезазначеного злочинного умислу, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, будучи працівником правоохоронного органу, ОСОБА_8 залучив ОСОБА_9 до своєї протиправної діяльності, реалізуючи яку, вказані особи почали підшукувати осіб призовного віку, які б для оформлення фіктивної групи інвалідності погодились на вимоги щодо надання їм неправомірної вигоди. Встановлено, що виконання злочинного умислу полягало у здійсненні впливу на знайомих посадових осіб закладів охорони здоров`я та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи з метою оформлення фіктивних документів щодо перебування осіб на стаціонарному лікуванні, проходження медичних досліджень та документального підтвердження відповідного стану здоров`я для подальшого оформлення групи інвалідності.

Надалі, реалізуючи вищезазначений злочинний умисел, 29.10.2025 ОСОБА_5 зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_10 . Так, у ході особистої зустрічі із ОСОБА_10 , знаючи про те, що останньому необхідно явитись до ТЦК та СП для уточнення даних за повісткою, повідомив останньому, що у нього є знайомі в закладах охорони здоров`я, які зможуть оформити йому фіктивний лікарняний лист, який буде підставою неявки до ТЦК та СП, а в подальшому він спільно зі своїм знайомим ОСОБА_9 , зможе посприяти в оформленні ОСОБА_10 фіктивної групи інвалідності, із врахуванням вищезазначеного лікарняного листа, що дозволить йому ухилятись від військової служби та мобілізації. Разом з цим, ОСОБА_5 висунув неправомірну вимогу ОСОБА_10 , щодо передачі ОСОБА_5 неправомірної вигоди за вищевказане сприяння в оформленні групи інвалідності. Окрім цього, своїми невербальними діями, ОСОБА_5 чітко дав зрозуміти ОСОБА_10 , що в разі його відмови від вказаної вимоги, останній не зможе оформити лікарняний лист, який у подальшому буде необхідною підставою для неявки до ТЦК та СП та однією з підстав для подальшого оформлення фіктивної групи інвалідності, в чому ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 посприяє, шляхом впливу на уповноважених осіб закладів МОЗ України та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи. На вищевказану вимогу ОСОБА_10 погодився.

Після цього 03.11.2025, ОСОБА_5 висловив вимогу ОСОБА_10 передати йому 500 доларів США за сприяння в оформленні лікарняного листа, який у подальшому буде необхідною підставою для неявки до ТЦК та СП та однією з підстав для подальшого оформлення фіктивної групи інвалідності.

Надалі, 03.11.2025, близько 20.00 по вул. Соборна, 10-а, у м. Вінниці, біля магазину «Рошен», на виконання попередньої вимоги, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_10 500 доларів США (що складає 20 945 грн станом на 03.11.2025) за вчинення вищезазначених дій та отримання відповідної документації.

В продовження вищевказаного єдиного злочинного умислу, 24.11.2025 ОСОБА_5 , зустрівшись із ОСОБА_10 біля Вінницької міської ради, за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 59, висунув вимогу останньому щодо передачі йому 800 доларів США за сприяння в оформленні фіктивного стаціонарного лікування у Комунальному некомерційному підприємстві Вінницької обласної ради «Клінічний центр інфекційних хвороб», що знаходиться за адресою: Вінницька область, с. Березина, вул. Каштанова, буд. 5 та відповідної виписки про його проходження, а також за подальше здійснення ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 впливу на співробітників закладів охорони здоров`я та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи з метою оформлення ОСОБА_10 фіктивної групи інвалідності, на що ОСОБА_10 вимушено погодився.

На виконання вищевказаної вимоги, 25.11.2025 на автомобільній стоянці біля приміщення ГУ ДПС у Вінницькій області по вул. Хмельницьке Шосе, 7, у м. Вінниці, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_10 800 доларів США (що складає 33 896 грн станом на 25.11.2025) за вчинення вищезазначених дій та отримання відповідної документації.

В подальшому, діючи з єдиною злочинною метою, шляхом створення документальних умов та підстав для оформлення фіктивної групи інвалідності, у тому числі шляхом здійснення впливу на різних співробітників закладів охорони здоров`я та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи, які є уповноваженими особами на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, з метою отримання чергової частини неправомірної вигоди, у ході телефонних розмов 05.12.2025 та 22.12.2025 ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 про необхідність проходження ним МРТ та отримання відповідного висновку із відомостями про стан його здоров`я, які не будуть відповідати дійсності та, з урахуванням зробленого висновку, стануть ще однією з підстав для подальшого проходження фіктивного лікування за для створення умов для оформлення ОСОБА_10 групи інвалідності.

Після цього, у ході спільної телефонної розмови 30.12.2025, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 підтвердили ОСОБА_10 попередньо висунуту вимогу про необхідність проходження ним обстеження МРТ у кардіоцентрі, що розташований по вул. Пирогова, у м. Вінниці. При цьому, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 , що такий знімок МРТ буде коштувати 1 200 доларів США.

Продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 09.01.2026 у ході зустрічі із ОСОБА_10 , підтвердив йому раніше висловлені вимоги щодо передачі неправомірної вигоди та повідомив останньому, що для подальшого оформлення фіктивної групи інвалідності йому необхідно спочатку здійснити МРТ обстеження, після чого необхідно пройти лікування в кардіоцентрі, що коштуватиме орієнтовно 25 000 грн, і в подальшому, через деякий час, буде розпочато процес оформлення фіктивної групи інвалідності шляхом здійснення впливу на посадових осіб, уповноважених на виконання функцій держави - Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи, що коштуватиме орієнтовно 3500-4000 доларів США, на що ОСОБА_10 вимушено погодився.

Після цього, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на вимагання неправомірної вигоди в ОСОБА_10 за вплив на прийняття рішення співробітниками закладів МОЗ України та Експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи, які є уповноваженими особами на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, з метою оформлення останньому фіктивної групи інвалідності, 15.01.2025, перебуваючи у автомобілі марки Nissan Rogue, д.н.з НОМЕР_1 , припаркованої на автомобільній стоянці біля приміщення ГУ ДПС у Вінницькій області по вул. Хмельницьке Шосе, 7, у м. Вінниці, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_10 частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в сумі 1200 доларів США (що складає 51 744 грн станом на 15.01.2026) за обіцянку здійснити вплив на співробітників закладів МОЗ України у виготовленні МРТ дослідження ОСОБА_10 з відповідними відомостями про стан здоров`я останнього, які не відповідають дійсності, необхідного для подальшого процесу оформлення фіктивної групи інвалідності ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_5 був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Вищевказані обставини стали підставою для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: заявою про вчинення кримінального правопорушення, допитом потерпілого ОСОБА_10 , протоколами розсекречених матеріалів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами, зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження у їх сукупності.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугують підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема:

1) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що кримінальне правопорушення яке йому інкримінується, є тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, може ухилятись від органу досудового розслідування та суду;

2) незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних ними показань.

Окрім цього, відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Враховуючи характер кримінального провадження, розслідуваного відносно підозрюваного, розмір завданих збитків, досудового розслідування немає підстав вважати, що застава, сума якої визначатиметься виключно до ступеню тяжкості злочину, зможе забезпечити реалізацію мети обрання запобіжного заходу та керуючись ч. 5 ст. 182 КПК України, яка передбачає, що «у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно», необхідно визначити розмір застави більше ніж максимальні межі застави визначені для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.

З урахуванням викладеного, розмір застави стосовно ОСОБА_5 необхідно визначити у розмірі 151 (сто п`ятдесят одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 502 528 гривень та у вказаному випадку визначити необхідність виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час існують ризики того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування справи, тому слідчий просив клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 151 (сто п`ятдесят одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки підозра не обґрунтована, ризики не доведені, просила застосувати цілодобовий домашній арешт або визначити мінімальний розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні по суті клопотання підтримав думку адвоката, просив застосувати домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

Слідчими Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000182, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В рамках вказаного провадження 15.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого правопорушення достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що підозрюваному відомі персональні дані свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на вказаних осіб, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох дітей. Разом з тим, це не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Щодо розміру застави, який просить визначити сторона обвинувачення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, слід враховувати, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того органом досудового розслідування жодним чином не обґрунтовано такий розмір застави, не підтверджено матеріальний стан підозрюваного та можливість її внесення, а також виключність випадку.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрюється, вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, особу підозрюваного та його роль у вказаному правопорушенні, розмір збитків, суд приходить до переконання, що застава в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати з дня фактичного затримання особи, тобто з 15.01.2026 по 15.03.2026 року.

Одночасно визначити заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?не відлучатись із населеного пункту в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя