Справа № 752/3884/24
Провадження №: 1-кс/752/9879/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України

в с т а н о в и в:

У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України.

Зі змісту скарги вбачається, що 16.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером №0000474 було внесено відомості та розпочато досудове розслідування за фактом можливого самозахоплення земельної ділянки на території Жукового острову в м. Києві, підробки та використання підроблених документів, а також шахрайського заволодіння майном за попередньою змовою групою осіб з правовою кваліфікацією дій за ч. 5 ст., 27, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ст. 197-1 КК України.

Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчим відділом Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Голосіївської окружної прокуратури.

15.08.2025 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ст. 197-1 КК України.

12.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 з новою правовою кваліфікацією її дій за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 209 КК України. Зміна раніше повідомленої підозри полягала у додатковій кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 209 КК України та перекваліфікацію дій з ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України на пособництво на незакінчений замах на придбання права на майно, шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах, тобто з правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України.

Вказане повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри захисник вважає незаконними, необґрунтованими здійсненими з суттєвими порушеннями норм КПК України. Крім того, зміст повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не відповідає зібраним у справі доказам кваліфікація дій ОСОБА_5 , є надуманою та жодними належними та допустимими доказами не доведеною. Зміст повідомлення про підозру, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не містить ознак злочину, які є необхідними для кваліфікації дій особи.

З огляду на зазначене, захисник просить повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 15.08.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 від 12.11.2025 - скасувати. Зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні від 16.02.2024 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1 КК України вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час зміни раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні захисник підозрюваної вимоги скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, посилаючись на обставини викладені у скарзі, у зв`язку із невідповідністю підозри нормам матеріального права та у зв`язку із наявністю порушень процесуального права.

Прокурор заперечував щодо поданої скарги, зазначив, що підозра є обґрунтованою, а дії підозрюваної містять склад злочинів, зазначених у ній.

Дослідивши матеріали скарги, долучені документи, вислухавши пояснення захисника та прокурора, слідчий суддя встановив наступне.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

У даному випадку повідомлення про підозру, яке оскаржується було оголошено 15.08.2025, скарга надійшла до суду 25.11.2025, тобто після спливу двох місяців з дня оголошення первинної підозри. Стосовно зміненої підозри, її оскарження мотивовано тим, що пункт 10 частини 1 статті 303 КПК прямо не передбачає можливості оскарження стороною захисту повідомлення про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри; разом з тим, оскільки частина 1 статті 279 КПК України зобов`язує слідчого або прокурора у випадку повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри виконати дії, передбачені статтею 278 КПК України щодо вручення повідомлення про підозру, та з огляду на вимоги частини 6 статті 9 КПК України сторона захисту має право у порядку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 303 КПК України, оскаржити також і повідомлення про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри. Розгляд цього питання в одному провадженні обґрунтовано тим, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 є похідним від пред`явлення «первинної» підозри, а тому у випадку наявності підстав для скасування «первинної» підозри, усі послідуючі прийняті процесуальні рішення, в тому числі щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 , будуть юридично нікчемними, оскільки особа у такому випадку не набула статусу підозрюваної.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 КПК України вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак вона не вручена їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 46 рішення від 27.02.1980 у справі «Deweer v. Belgium») особа повинна набути статус підозрюваного виключно у передбаченому законом порядку, з дотриманням установленої законом процедури. Інакше вона не може вважатися такою, що набула процесуального статусу підозрюваного у межах кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру, згідно з вимогами ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст. 278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст. 279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Так, системний аналіз положень ст. 278 КПК України, яка має назву - «вручення письмового повідомлення про підозру» свідчить, що повідомлення про підозру є багатоаспектним інститутом кримінально-процесуального права, що передбачає: 1) винесення і юридичне оформлення рішення про повідомлення про підозру; 2) вручення повідомлення про підозру; 3) роз`яснення підозрюваному його прав; 4) забезпечення підозрюваному права користуватись юридичною допомогою захисника; 5) допит підозрюваного (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19).

Процедура повідомлення про підозру полягає у тому, що слідчий чи прокурор, попередньо склавши таке повідомлення письмово, пересвідчившись в особі підозрюваного, оголошує і вручає йому письмове повідомлення про підозру. Роз`яснює сутність підозри, права підозрюваного та порядок їх реалізації.

Підозрюваному вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням і роз`ясненням.

Факт повідомлення про підозру, вручення письмового повідомлення про підозру та роз`яснення особі прав підозрюваного засвідчується її підписом у відповідних документах чи окремих розписках.

Наданий слідчому судді та досліджений у судовому засіданні документ під назвою «повідомлення про підозру» від 15.08.2025 не відповідає зазначеним критеріям ст. 278 КПК України з огляду на його зміст, оскільки, як вбачається із вказаної підозри вона була складена заступником начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві підполковником поліції ОСОБА_6 . Підписана підозра заступником начальника слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві підполковником поліції ОСОБА_7 , погоджена прокурором Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Однак, складена ОСОБА_6 підозра громадянці ОСОБА_5 не оголошувалася, не вручалася, не роз`яснювалося підозрюваній її права та порядок їх реалізації. Вказані дії було вчинено, як вбачається зі змісту підозри /а.с. 47/, слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , повноваження якого на проведення вручення підозри прокурором слідчому судді не надано.

Крім того, як зазначалося вище, КПК України не передбачає розділення функцій складання та вручення підозри різними посадовими особами. В розумінні КПК України це нероздільний триваючий процес від складання до вручення, оголошення, роз`яснення прав та на жодному етапі цього процесу не передбачено заміни, чергування, делегування цього обов`язку іншим особам.

Отже, буквальний, наведений вище зміст ст. 278 КПК України, не передбачає вчинення комплексу дій від складання підозри до її вручення та роз`яснення прав різними посадовими особами, тим паче коли повноваження іншого слідчого на такі дії прокурором не доведені в судовому засіданні.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Приписи ст.ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України вказують про одну й ту саму особу слідчого. Вручити підозру, роз`яснити зміст підозри, права та обов`язки підозрюваного зобов`язаний виключно слідчий, який прийняв процесуальне рішення, склав та повідомив особу підозрюваного, тобто здійснює повідомлення. Вручити та повідомити про підозру як процесуальну дію не може інша особа, яка не складала це повідомлення про підозру.

Системний аналіз вище викладених норм закону дає підстави для висновку, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення, що в свою чергу вручається у день складення повідомлення про підозру. Саме з цим моментом процесуальний закон пов`язує набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором.

Так, відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Таким чином, оскільки КПК України чітко регулює порядок дій від складання підозри до оголошення, вручення, роз`яснення прав підозрюваній і цей порядок заступником начальника слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві підполковником поліції ОСОБА_6 не виконано, а слідчий Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 самовільно без зазначення будь-яких правових підстав перебрав на себе повноваження щодо вручення процесуального рішення, яке ним не приймалося, не складалося вказана підозра у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000474 від 16.02.2024, оголошена 15.08.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає вимогам ст. 278 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя погоджується з доводами викладеними стороною захисту у скарзі, та вважає, що слідчим у даному кримінальному провадженні було порушено передбачений КПК України порядок повідомлення особі про підозру, відтак остання не набула статусу підозрюваної, а тому скарга підлягає задоволенню.

Факт порушення порядку повідомлення про підозру та невручення підозри в порядку, визначеному ст. 278 КПК України, є самостійною підставою для визнання повідомлення про підозру від 15.08.2025 незаконним, однак слідчий суддя вбачає за необхідне надати також коротку оцінку змісту оголошеного документу, оскільки він містить ряд самостійних порушень, що також не дозволяють визнати названу підозру законною.

Слідчий суддя також звертає увагу, що положення частини 3 статті 17, частини 1 статті 47 та частини 1 статті 94 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя, суд уповноважений перевіряти, зокрема, наявність достатності доказів для підозри. Так перевірка здійснюється виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Саме у зв`язку із цим, встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, також має на меті надати строк, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.

Повідомлення про підозру від 15.08.2025 не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України оскільки замість стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, містить опис подій в проміжку часу з 05.06.2014 по 19.01.2022, впродовж якого різними особами вчинялися дії щодо нібито заволодіння земельною ділянкою комунальної власності обліковий код 90:337:0006, загальною площею 117091,23 кв.м. У зазначений проміжок часу фактичні дії ОСОБА_5 , які орган досудового розслідування кваліфікує, як пособництво на незаконний замах, придбання права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство) виразилися у підписанні 15.07.2015 від імені ТОВ «Строй Девелопмент» (в подальшому назву підприємства змінено на ТОВ «Рекреаційно-оздоровчий центр «Олімпієць») договору купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна-нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58956,9 кв.м. (придбанні цього майна). Надалі не пізніше 19.01.2022 замовленні, здійсненні будівництва нежитлової будівлі площею 117091,23 кв.м. на зазначеній земельній ділянці, та 19.01.2022 підписанні від імені ТОВ «Рекреаційно-оздоровчий центр «Олімпієць» договір купівлі продажу приміщень на зазначеній земельній ділянці (відчуженні майна). Усі означені дії ОСОБА_5 носять характер цивільно-правових угод. З дослідженого змісту повідомлення про підозру від 15.08.2025 вбачається, що дані відносини є цивільно-правовими. Розгляд цивільно-правових та договірних правовідносин є компетенцією судів та підлягають вирішенню в судовому порядку в цивільному чи господарському судочинстві, залежно від суб`єктного складу сторін даних правовідносин.

Слідчий суддя також звертає увагу, що особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно.

Право на майно може бути закріплене у різних документах, наприклад цінних паперах, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Якщо потерпілий у зв`язку з віком, фізичними чи психічними вадами або іншими обставинами не міг правильно оцінити і зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передання ним майна чи права на нього не можна вважати добровільним, оскільки заволодіння майном відбулося шляхом зловживання цими вадами або віком чи станом потерпілого.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер.

У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.

Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо).

Різновидом шахрайського обману судова практика визнає фіктивне представництво, за якого винний, створюючи враження про свою належність до того чи іншого підприємства, має на меті укласти договори й отримати гроші без поставки товару або, навпаки, одержати товар без належної його оплати.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри. Використанні особливих довірчих стосунків, які склалися між зловмисником та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, соціального статусу винного чи інших осіб тощо.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Зокрема, якщо винна особа отримує від іншої особи гроші чи цінності нібито для передачі службовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить кваліфікувати як шахрайство.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Якщо обман використовується для досягнення іншої мети, наприклад для створення умов для наступного заволодіння майном усупереч волі потерпілого, полегшення доступу до майна (для проникнення у відповідне приміщення тощо) і безпосередньо не обумовлює перехід майна або права на нього до винного, він не може визнаватися способом шахрайства.

Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Разом із тим, виклад фактичних обставин у повідомленні про підозру від 15.08.2025 не свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Стосовно кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, слід звернути увагу на те, що органом досудового розслідування жодним чином не обґрунтовується попередньої змови ОСОБА_5 з іншими співучасниками, та взагалі відсутнє саме посилання з ким у ОСОБА_5 була попередня змова, в чому вона полягала та яка саме роль була у ОСОБА_5 .

Водночас, згідно з повідомленням про підозру жодним чином не підтверджено умисність дій, а також обізнаності в наданні держреєстратору (який на теперішній час слідством не встановлений) саме завідомо підроблених документів.

Документи, що надавались держреєстратору були отримані в законний спосіб та перед проведенням реєстраційної дії перевірялись держреєстратором.

Крім того, згідно повідомленої підозри ОСОБА_5 (далі цитовано) «організувала будівництво будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що призвело до самовільного будівництва будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронних зонах обліковий код 90:337:0006, загальною площею 117091,23 кв.м., нормативно-грошова оцінки вказаної ділянки складає 4033 1746,32 грн.». Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Зазначене судження органу досудового розслідування має ознаки припущення, тому що жодних відомостей, що підтверджують час, місце та спосіб вчинення неправомірних дій жодним чином в повідомленні про підозру ОСОБА_5 не відображено.

Вказане свідчить про хибну позицію сторони обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Крім того, в повідомленні про підозру жодним чином не визначено яким саме способом було організовано ОСОБА_5 будівництво, ким та коли виконувались будівельні роботи та чим саме це підтверджується.

Таким чином, при складенні повідомлення про підозру, слідчим не було надано відповідної оцінки ані документам, які перебували у його розпорядженні, ані фактичним обставинам, встановленим в ході проведення досудового розслідування, а сам зміст пред`явленої підозри та кваліфікація дії ОСОБА_5 , не відповідають складу кримінальних правопорушень, які вміняються останній.

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 саме по собі є незаконним, оскільки слідчим суддею було встановлено незаконність оголошення «первинної» підозри від 15.08.2025. Виходячи із правової доктрини «Плодів отруйного дерева» у разі наявності суттєвого процесуального порушення, що виключно і безумовно порушує права особи, порушує встановлений у державі правовий порядок та суттєво порушує норми закону усі послідуючі дії є апріорі незаконними, оскільки в основі своїй базуються не на нормі права, а на порушенні закону. Отже, усі послідуючі прийняті процесуальні рішення, в тому числі, щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 , є юридично нікчемними, оскільки особа не набула статусу підозрюваної.

Одночасно із цим, слідчий суддя зазначає, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025, у своєму змісті містить ряд порушень, які підлягають самостійній оцінці з метою їх висвітлення та недопущення у майбутньому органом досудового розслідування.

Згідно із ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий. Прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 цього кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Так, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки не містить відомостей про слідчого, який вручив зазначене повідомлення, тобто не містить інформації хто фізично вручав ОСОБА_5 це повідомлення, оголошував його чи роз`яснював їй процесуальні права.

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 не відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки не містить підпису слідчого прокурора, який здійснив повідомлення.

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки у своєму змісті замість правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність містить три різних кваліфікації таких дій.

Так у вступній частині документа зазначено кримінально-правову кваліфікацію кримінального провадження - ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України /а.с. 51/, допустимо, що кримінально-правова кваліфікація за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України стосується кваліфікації дій інших можливих фігурантів кримінального провадження за №0000474 або фактів, що розслідуються у цьому провадженні.

Однак, кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_5 викладена у абзацах 3, 4, 5, 6 /а.с. 51/ та абзаці 1 /а.с. 52/ викладена у формулі кримінально правової кваліфікації за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 (абзац 3), ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 209 КК України, тобто не містить зазначення - ч. 3 ст. 15 КК України (незакінченого замаху).

Водночас кримінально-правова формула обвинувачення, яка викладена на сторінці 66 уже містить таку кваліфікацію - ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України та викладена словесно такого змісту: «умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у пособництві на незаконний замах на придбання права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах».

Вказані суперечності у правовій кваліфікації унеможливлюють чітке розуміння описаної підозри та не відповідають вимогам п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України.

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки замість стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру містить опис подій в проміжку часу з 05.06.2014 по 19.01.2022, впродовж якого різними особами вчинялися дії щодо нібито заволодіння земельною ділянкою комунальної власності обліковий код 90:337:0006, загальною площею 117091,23 кв.м. У зазначений проміжок часу фактичні дії ОСОБА_5 , які орган досудового розслідування кваліфікує, як пособництво на незаконний замах на придбання права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство) виразилися у підписанні 15.07.2015 від імені ТОВ «Строй Девелопмент» (в подальшому назву підприємства змінено на ТОВ «Рекреаційно-оздоровчий центр «Олімпієць») договору купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна-нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58956,9 кв.м. (придбанні цього майна) Надалі не пізніше 19.01.2022 замовленні, здійсненні будівництва нежитлової будівлі площею 117091,23 кв.м. на зазначеній земельній ділянці та 19.01.2022 підписанні від імені ТОВ «Рекреаційно-оздоровчий центр «Олімпієць» договір купівлі продажу приміщень на зазначеній земельній ділянці (відчуженні майна). Усі означені дії ОСОБА_5 , носять характер цивільно-правових угод. З дослідженого змісту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 вбачається, що дані відносини є цивільно-правовими. Розгляд цивільно-правових та договірних правовідносин є компетенцією судів та підлягають вирішенню в судовому порядку в цивільному чи господарському судочинстві, залежно від суб`єктного складу сторін даних правовідносин.

Стосовно кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа, у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 слід повторно звернути увагу, що органом досудового розслідування і у цьому документі жодним чином не обґрунтовується попередньої змови ОСОБА_5 з іншими співучасниками, та взагалі відсутнє саме посилання з ким у ОСОБА_5 була попередня змова, в чому вона полягала та яка саме роль була у ОСОБА_5 .

Водночас, згідно з повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри, жодним чином не підтверджено умисність дій, а також обізнаність в наданні держреєстратору (який на теперішній час слідством не встановлений) саме завідомо підроблених документів. Документи, що надавались держреєстратору були отримані в законний спосіб та перед проведенням реєстраційної дії перевірялись держреєстратором.

Крім того, згідно повідомленої підозри ОСОБА_5 (далі цитовано) «організувала будівництво будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що призвело до самовільного будівництва будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронних зонах обліковий код 90:337:0006, загальною площею 117091,23 кв.м., нормативно-грошова оцінки вказаної ділянки складає 4033 1746,32 гри.». Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Вказане судження органу досудового розслідування є виключно припущенням, тому що жодних відомостей, що підтверджують час, місце та спосіб вчинення неправомірних дій жодним чином в повідомленні про підозру ОСОБА_5 не відображено.

Вказане свідчить про хибну думку сторони обвинувачення, щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Крім того, в повідомленні про підозру жодним чином не визначено яким саме способом було організовано ОСОБА_5 будівництво, ким та коли виконувались будівельні роботи та чим саме це підтверджується.

Таким чином, при складенні повідомлення про підозру, слідчим не було надано відповідної оцінки ані документам, які перебували у його розпорядженні, ані фактичним обставинам встановленим в ході проведення досудового розслідування.

Стосовно кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 209 КК України розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій та вчинення правочину з таким майном, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб в особливо великому розмірі.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 209 КК України є:

Безпосередній об`єкт злочину - встановлений з метою протидії залученню в економіку майна, одержаного злочинним шляхом, та виконання Україною взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань порядок здійснення підприємницької та іншої господарської діяльності, а також порядок вчинення цивільно-правових угод в частині особистого та іншого подібного використання майна, не пов`язаного з господарською діяльністю.

Додатковим безпосереднім об`єктом виступають інтереси правосуддя, нормальне функціонування фінансової системи, засади добросовісної конкуренції.

У даному разі - порядок здійснення підприємницької та іншої господарської діяльності, а також порядок вчинення цивільно-правових угод в частині особистого та іншого подібного використання майна, інтереси правосуддя, нормальне функціонування фінансової системи, засади добросовісної конкуренції порушені не було.

Предметом злочину, передбаченого ст. 209 КК України є - майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Під поняттям "майно" слід розуміти річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Речами визнаються різноманітні предмети матеріального світу, які задовольняють потреби людей і щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки (це, наприклад, нерухомість, транспортні засоби, твори мистецтва).

На відміну від майна або майнових прав, які є предметом злочину ст. 190 КК України, предмет злочину визначений ст. 209 КК України має бути майно (кошти) набуті в результаті предикатного злочину щодо яких вчиняються дії з метою їх легалізації (відмивання).

Об`єктивна сторона злочину може виражатись в одній з двох форм:

набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна;

вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Однак, у даному випадку у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри не наведено жодної обставини, яка може свідчити, що ОСОБА_5 після набуття у власність ТОВ «Рекреаційно-оздоровчий центр «Олімпієць» земельної ділянки обліковий код 90:337:0006, загальною площею 117091,23 кв.м., проводилися будь-які фінансової операції, вчинялися правочини з таким майном (коштами), або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна (коштів).

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 209 КК України характеризується прямим умислом. Особа усвідомлює суспільну небезпечність вчинених дій, завідомо знаючи про злочинне походження майна або прав на таке майно і бажає вчинити ці дії. Дії, спрямовані на приховування, маскування походження майна, одержаного злочинним шляхом, або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження (дії другої групи), із суб`єктивної сторони характеризується метою досягнення результату цих дій у вигляді прихованого чи замаскованого майна.

Стороною обвинувачення не наведено жодної обставини, яка може свідчити про умисел ОСОБА_5 та її намагання приховати чи замаскувати джерело походження нерухомого майна.

Суб`єктом злочину може бути будь-яка фізична особа, що досягла 16-ти річного віку, у тому числі й особа, яка брала участь (як виконавець чи співучасник) у здійсненні первинного злочину.

До легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом згідно зі ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Під легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, належить розуміти вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна з метою надання правомірного вигляду володінню, їх використанню або розпорядженню ними чи дій, спрямованих на приховання джерел їх походження, а також вчинення з такими коштами або іншим майном фінансової операції чи укладення щодо них угоди за умови усвідомлення особою того, що вони були одержані злочинним шляхом (частина 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 14.04.2005 № 5 «Про практику застосування судами законодавства про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом»).

Тобто, на відміну від шахрайства, де метою злочину є заволодіння коштами чи майном шляхом обману чи зловживання довірою, метою легалізації коштів є приховання злочинного джерела їх походження та намагання легалізувати (відмити) їх тобто надати зовнішніх ознак законності походження джерел цих коштів чи майна.

Водночас зі змісту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри достеменно встановлено, що ОСОБА_5 не вчиняла жодних дій щодо легалізації (відмивання) коштів легалізації майна, приховання злочинного джерела їх походження та намагання легалізувати (відмити) їх, тобто надати зовнішніх ознак законності походження джерел.

З огляду на усе вище зазначене та встановлене слідчим суддею, з урахуванням того, що слідчим у даному кримінальному провадженні було порушено передбачений КПК України порядок повідомлення особі про підозру, відтак остання не набула статусу підозрюваної, скарга ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 підлягає задоволенню. Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2025 є похідним від пред`явлення «первинної» підозри, а тому у зв`язку із скасуванням «первинної» підозри усі послідуючі прийняті процесуальні рішення, в тому числі щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 , є юридично нікчемними, оскільки вона не набула статусу підозрюваної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України - задовольнити.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 15.08.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1 КК України та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 від 12.11.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України - скасувати.

Зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000474 від 16.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 209 КК України внести відповідні відомості до ЄРДР.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 22.12.2025 о 17 год. 20 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1