Житомирський апеляційний суд
Справа №276/481/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/242/25
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000511 за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зубринка Хорошівського району Житомирської області, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 3(три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_6 покладено такі обов`язки:

- періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Обраний судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - скасовано, звільнено останнього з під варти в залі суду негайно.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в закону силу не обирався.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 19 год. 30 хв. 09.12.2023 (дати затримання відміченої в протоколі затримання) по 05.02.2024 року (дата звільнення з-під варти в залі суду) включно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 8479,75 грн моральної шкоди.

В решті цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 78, 39 грн матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у розмірі 3 264 (три тисячі двісті шістдесят чотири гривні 75 коп.) .

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2024 року виправлено описку у вироку, а саме вказано про позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами на 3 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 02 жовтня 2016 року близько 1 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки ВАЗ-21011 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в технічно-справному стані, та рухався по вул. Пушкіна, в с. Зубринка Хорошівського району Житомирської області, у напрямку автомобільної дороги Хорошів Ємільчино.

Під час руху свого руху водій автомобіля ВАЗ -21011 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , нехтуючи та грубо порушуючи вимоги п.п.12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, не вибравши безпечної дистанції та інтервалу, маючи об`єктивну та технічну можливість для безпечного руху транспортного засобу в даній дорожній обстановці, негайно не вжив заходів щодо зменшення швидкості шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на мотоцикл марки Jawa д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував в нерухомому стані на відстані 1,7 метра від правого краю проїжджої частини та на відстані 8 метрів від бетонної опори ЛЕП №13/81 в напрямку автодороги "смт ХорошівЄмільчино", під керуванням ОСОБА_11 , по заду якого, на сидінні, знаходилася ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки Jаwа д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесне ушкодження у вигляді розриву правого акроміально-ключичного з`єднання, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а пасажирка мотоцикла марки Jawа д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку; закритого перелому 3,4 плюсневих кісток лівої стопи без зміщення кісткових відломків, закритого перелому 7-го правого ребра, саден та крововиливів на лівій нижній кінцівці, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

У прямому безпосередньому, причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_6 наступних пунктів Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які вимагають:

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинувачуваного та доведеності його вини, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку прокурора поведінка обвинуваченого на досудовому розслідування та під час судового розгляду не свідчить про щире каяття обвинуваченого, тому суд прийшов до хибного висновку про наявність такої пом`якшуючої обставини.

Вказує, що ОСОБА_6 добровільно шкоду потерпілім на стадії досудового розслідування не відшкодував, і тільки після спливу декількох років з моменту вчинення кримінального правопорушення почав відшкодовувати матеріальну шкоду лише потерпілій ОСОБА_10 , боячись понести покарання, незважаючи на те що обвинувачений є працездатним, однак за вказаний період не намагався усунути заподіяну шкоду іншим чином.

Зазначає, що потерпілому ОСОБА_11 з моменту вчинення даного кримінального правопорушення нічого не відшкодував.

Стверджує, що за час досудового розслідування жодного разу вибачення в потерпілих не просив.

Вказує, що ОСОБА_6 самостійно до органів поліції з заявою про свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення не з`явився. За час судового розгляду неодноразово перебував у розшуку, внаслідок чого судовий розгляд тривав майже 7 років, що свідчить про його бажання уникнути відповідальності за скоєне.

На переконання прокурора, до ОСОБА_6 неможливо застосувати положення ст.75 КК України, а тому вирок підлягає скасуванню.

Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки. У решті вирок залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 до апеляційного суду жодного разу не з`явилися у продовж тривалого перебування кримінального провадження в апеляційному суді, а зокрема з 11.03.2024 р. Про час та місце апеляційного розгляду ім неодноразово направлялися повістки за вказаним ними місцем проживанням, які повернулися за закінченням терміну зберігання, відсутністю за місцем проживання, телефонограми не приймали (номер не дійсний чи не відповідає). На виконання судових доручень органом досудового розслідування встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 навчається за кордоном і про судововий розгляд повідомлено її маму (представника), та встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 змінив місце проживання та перебуває у розшуку у зв`язку порушенням законодавства про військовий обов`язок (т.4 а.с. 72-74, 113-122).

За таких обставин, зважаючи, що апеляційним судом вжито усіх можливих заходів для забезпечення участі потерпілих в суді, надано достатньо часу для реалізації свого права на участь в апеляційному розгляді, а поведінка потерпілих свідчить, що вони втратили інтерес до вказаної справи, враховуючи, що спливає строк визначений ст. 49 КК України апеляційний суд вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність потерпілих, які вирок суду першої інстанції не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та захисника щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то на думку колегії суддів воно є явно несправедливим в наслідок його м`якості, з таких підстав.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання на думку колегії суддів не врахував вказані вимоги закону та правові висновки суду касаційної інстанції.

Так, свій висновок про можливість звільнення від призначеного покарання ОСОБА_6 суд обґрунтував тим, що кримінальне правопорушення ним вчинено з необережності, врахувавши наявність трьох пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування шкоди та наявність однієї обставин, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, хоча у потерпілих вибачення не просив, однак в судовому засіданні наголосив, що у разі їх присутності в судовому засіданні обов`язково щиро б попросив у них вибачення, клопотань від потерпілих про суворість призначення покарання не надходило.

Крім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в даному випадку зосередився виключно на оцінці позитивних характеризуючих даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих обставинах та недостатньо врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підвищує суспільну небезпечність вказаного кримінального правопорушення.

Крім того, судом залишено поза увагою кількість потерпілих, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що молоді люди ОСОБА_10 (2001 р.н.), яка на момент ДТП була неповнолітньою особою, отримана тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_11 (1994 р.н.) отримав ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Судом належно не враховано те, що обвинувачений потерпілій ОСОБА_10 частково відшкодував матеріальну шкоду і лише після спливу декількох років після вчинення кримінального правопорушення, хоча ОСОБА_6 є працездатною особою та з моменту ДТП пройшло на час апеляційного розгляду 9 років.

Потерпілому ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_6 нічого не відшкодував.

Також, колегія суддів враховує сталу практику Верховного Суду, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, водієм, який керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням (постанови Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 484/3291/16-к, від 19 березня 2019 року у справі № 393/409/17, від 2 квітня 2019 року у справі № 384/110/18, від 3 вересня 2019 року у справі № 166/753/17).

Ці обставини, на думку колегії суддів свідчать, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Апеляційний суд, також вважає слушними вимоги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, зважаючи на грубі порушення ПДР України, перебування, в стані алкогольного сп`яніння та наслідки та вважає, що ухвала суду від 12.02.2024 р. про виправлення описки, якою суд намагався виправити цю помилку прийнята за межами компетенції суду першої інстанції, який не вправі змінювати своє рішення та більше визначати нове покарання.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст.286 КК України, апеляційний суд в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого та тяжкість злочину, пом`якшуючі покарання обставини та обставину, що обтяжують покарання, часткове відшкодування шкоди, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 реальне основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, на мінімальний строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3(три) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 27 жовтня 2025 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_6 під вартою з 09.12.2023 року по 05.02.2024 року та з 15.10.2025 року по 27.10.2025 року.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: