Справа № 308/4650/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/688/25 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, кримінальному провадженні №0002410 від 24.10.2024, складеної старшим слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 , погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся в суд з скаргою на повідомлення старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0002410 від 24 жовтня 2024 року.

Скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_6 незаконно визнано придатним до військової служби за наявності хвороб, що свідчить про фальсифікацію діагнозу при проходженні ВЛК 26.07.2024. При цьому в листі Регіонально ВЛК від 16.04.2025, адресованої зокрема керівнику Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, видно, що командиру в/ч було надано вказівку про направлення ОСОБА_6 як військовослужбовця на повторний огляд ВЛК. Незважаючи на це, прокурором повідомлено про підозру ОСОБА_6 , яке вручено рідним. Зазначає про халатне проведення ВЛК лікарем-спеціалістом.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а доводи заявника є такими, що не тягнуть за собою скасування повідомлення про підозру.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 зазначив, що ухвалене рішення є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, так як не дано оцінки обставинам, а тому підлягає скасуванню. Вважає, що ухвала слідчого судді ОСОБА_9 не може бути законною, обґрунтованою, так як не дано оцінки обставинам, які підтверджували його заінтересованість у результатах провадження, наявність обставин, які викликали сумнів в його неупередженості, неналежне надання оцінки доказам, хоча право про відвід слідчого судді ОСОБА_9 було заявлене з повним обґрунтуванням всіх обставин.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_5 на повідомлення про підозру ОСОБА_6 задовольнити.

До початку судового розгляду, від адвоката ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що судове рішення, ухвалене слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та що таке судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню на підставі п.2 ч.2 ст.412 КПК України, так як допущено порушення фундаментальних принципів судочинства та прав учасників процесу, та є порушенням права на розгляд справи незалежним і законним судом, що гарантується законодавством. Зазначає, що слідчий суддя ОСОБА_9 заінтересований в результатах провадження, оскільки являється особистим другом голови Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_10 , по замовленню якого на підставі надання ним та головою КДКА Закарпатської області ОСОБА_11 неправомірної вигоди начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 та останнім його було незаконно мобілізовано. Окрім того вказує, що кримінальні провадження за оскарженням рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування або прокурора постійно розглядаються слідчим суддею ОСОБА_9 . Вказує, що також особиста заінтересованість слідчого судді ОСОБА_9 може проявлятися в тому, що ним виносилася ухвала про направлення до КДКА Закарпатської області про притягнення заявника до дисциплінарної відповідальності, за що його було позбавлено права на заняття адвокатською діяльністю строком на 10 місяців. Крім того, зазначає, що 09 червня 2025 року слідчий суддя ОСОБА_9 постановляв ухвалу, якою було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що стороною захисту при поданні скарги про скасування повідомлення про підозру на підставі доказів сторони захисту, слідчим суддею у судовому рішенні жодним чином не спростовано аргументи та доводи сторони захисту, умисно не досліджено ті обставини та докази, на які посилається сторона захисту, а це свідчить про невиконання вимог ст.94 КПК України. Стверджує, що оскаржуване судове рішення свідчить про однобокий судовий розгляд, яким слідчий суддя діє упереджено, у зв`язку з тим щоб сприяти органу досудового розслідування та прокурору в упередженому та недостатньо повному розслідуванню, де не враховуються докази, які виправдовують підозрюваного. Просить суд апеляційної інстанції звернути особливу увагу на порушення, які свідчать про заінтересованість в результатах розгляду справи та упередженість слідчого судді ОСОБА_13 , які проявилися в умисному ненаданні оцінки рішенню Регіонально військової лікарської комісії від 16.04.2025 за №1190/3232, яким зобов`язано командира в/ч НОМЕР_1 про направлення військовослужбовця ОСОБА_6 на огляд військово-лікарською комісією лікувального закладу за територіальним принципом, та проінформування про прийняте рішення для прийняття їх остаточного рішення. Вважає, що такі порушення є підставою для скасування рішення слідчого судді, як ухваленого з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбаченого п.2 ч.2 ст.412 КПК України.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_5 на повідомлення про підозру ОСОБА_6 задовольнити, повідомлення про підозру скасувати.

Апеляційна скарга розглядається без участі прокурора, ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , неявка яких з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді дає підстави зазначити про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України повідомлення слідчого, прокурора про підозру може бути оскаржено слідчому судді.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у кримінального проступку, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави стверджувати те, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276-278 цього Кодексу.

Тобто, слідчий суддя повинен перевірити дотримання органом досудового розслідування чи дізнання процесуального порядку повідомлення про підозру, а саме: 1) чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру; 2) чи уповноваженою особою прийняте процесуальне рішення та здійснено вказану процесуальну дію; 3) чи відповідає повідомлення про підозру вимогам ст. 277 КПК України (щодо змісту такого); 4) чи дотримано порядок та строк вручення повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України); 5) чи дотримано прав особи, якій повідомлено про підозру.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи: етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України; етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК, та його підписання; етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону.

У той же час підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України). Якщо про підозру повідомляється особа у разі обрання щодо неї запобіжного заходу, у клопотанні слідчого також уже мають бути такі достатні докази, оскільки КПК України встановлює, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Підставою для ймовірного висновку про причетність особи до вчинення злочину та повідомлення особи про підозру є також сам собою факт затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення (п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України). Цим фактом і обґрунтовується виникнення припущення про вчинення кримінального правопорушення певною особою, яке має бути перевірене під час кримінального процесуального доказування для її спростування або підтвердження та трансформації в обвинувальне твердження, що знайде своє відображення в обвинувальному акті.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідчий суддя, з метою вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінює надані йому докази не в контексті їх достатності і допустимості для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні злочину, доведення чи не доведення її винуватості, тобто не з метою отримання висновків, які є необхідними для ухвалення вироку, а лише з метою визначення вірогідності та достатності підстав для висновку про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та наведених положень кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості підозри, колегія суддів вважає, що під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги ст.ст. 276, 277 КПК України, Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини, постановлених у справах проти України, слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 були враховані, внаслідок чого постановлено судове рішення, яке з огляду на норми процесуального та матеріального права слід вважати законним та обґрунтованим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м.Ужгород) ТУ ДБР розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №002410 від 24.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

30.05.2025 старшим слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 за погодженням прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що адвокат ОСОБА_5 у розглядуваній скарзі посилається на те, що ОСОБА_6 , всупереч наявних у нього хвороб, був визнаний придатним до військової служби, що не відповідає його діагнозам, тобто доводи скарги фактично зводяться до незгоди з рішенням ВЛК і як наслідок незаконності повідомлення ОСОБА_6 про підозру.

Тобто, маніпулюючи поняттям обґрунтованість підозри, адвокат наразі фактично висловлює свою незгоду з підставами призову особи на військову службу, в той час як в рамках даного кримінального провадження, розслідування та збирання доказів обумовлене самовільним залишенням військової частини ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 певний час перебував на військовій службі, а тому повинен бути добре обізнаним як з підставами його служби, так і з установленим порядком звільнення. Незадовільний стан здоров`я є самостійною підставою для такого звільнення, але не дає особі права самостійного вибору альтернативної поведінки.

Жодних обмежень щодо оскарження підстав призову на військову службу немає і наразі, проте, ні незадовільний стан здоров`я особи, на що покликається апелянт, ні підстави призову особи на військову службу, не спростовують обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_6 .

Колегія суддів констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, та наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Також, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а також кваліфікацію її дій та оцінку фактичних обставин справи. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

При цьому, скарга захисника ОСОБА_5 не містить жодного доводу необґрунтованості підозри, а також всі інші викладені в ній доводи, не переконують у необґрунтованості підозри ОСОБА_6 , а тому не можуть бути правовою підставою для скасування повідомлення про підозру.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя ОСОБА_9 особисто заінтересований в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, повністю спростовуються ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2025, де належним чином проаналізовано всі доводи заяви ОСОБА_6 про відвід слідчого судді та відсутність правових підстав для задоволення такої.

Отже, з огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 аналогічні, що і в скарзі до слідчого судді підстави, з яких заявник просить скасувати ухвалу слідчого судді, були предметом перевірки слідчого судді, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та фактично зводяться до переоцінки встановлених слідчим суддею фактичних обставин, яким дано вірну оцінку, а тому підстав для задоволення такої скарги немає.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги про скасування повідомлення про підозру, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді