490/3885/22 28.10.2025
н/п 1-кп/490/244/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3885/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 06.02.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, з вищою освітою, неодружений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2022 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, неподалік будівлі магазину ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: м.Миколаїв, вул.Чкалова, 78/2, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, до якого з метою його припинення втрутились ОСОБА_6 та його малолітній онук ОСОБА_7 ..

У той же час, у ОСОБА_3 раптово виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізуючи який, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи поруч з ОСОБА_6 , схопив його обома руками та перекинув через своє тіло, внаслідок чого ОСОБА_6 опинився лежачи спиною на землі. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, діючи з метою досягнення бажаного результату, ОСОБА_3 сів зверху масою свого тіла на область грудної клітини ОСОБА_6 та обома руками почергово наніс не менше п`яти ударів кулаками обох рук в область голови та обличчя ОСОБА_6 ..

В результаті умисних протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, саден в ділянці підборіддя, лівого колінного суглобу, синця в ділянці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлене клопотання прокурора підтримав.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, санкція статті якого передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Згідно ч.2 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч.2 ст.49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Згідно роз`яснення, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 22.09.2022 року до Центрального районного суду м.Миколаєва з Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 від 06.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000099 від 06.02.2022 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке було вчинено 06 лютого 2022 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судові засідання не з`являвся, у зв`язку з чим ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 12.06.2023 року судовий розгляд кримінального провадження було відкладено для примусового приводу обвинуваченого ОСОБА_3 через органи Національної поліції за місцем його проживання, зазначеним в обвинувальному акті, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

26.09.2023 року на виконання ухвали про примусовий привід обвинуваченого суду було надано рапорт старшого ДОП ВП №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_8 , зі змісту якого вбачається, що за вказаною адресою громадянин ОСОБА_3 не проживає та ніколи там не проживав. При перевірці громадянина ОСОБА_3 за даними інформаційного порталу Національної поліції, інформації щодо його місця мешкання встановлено не було.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26.09.2023 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_3 та зупинено судове провадження до його розшуку.

За повідомленням відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області № від 02.08.2025 року (394729), в ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОРС категорії "Розшук" №0123122 від 20.12.2023 року закрито, 19.01.2024 року розшук обвинуваченого ОСОБА_3 припинено.

З копії письмових пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 від 18.01.2024 року, доданої до повідомлення відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області, вбачається, що останній протягом тривалого часу перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Щодо призначених судових засідань по даному кримінальному провадженню йому нічого не було відомо. З приводу того, що він знаходиться у розшуку, йому повідомив співробітник поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою та станом на теперішній час проживає в м.Ізмаїлі Одеської області.

Будь-яких даних, які б підтверджували вчинення ОСОБА_3 умисних дій, спрямованих на ухилення від суду, в матеріалах судової справи не міститься та стороною обвинувачення суду не надані.

Згідно ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Вирішуючи питання щодо застосування деференційованого чи загального строку давності, то у даному випадку суд виходить з того, що вчинення особою в межах передбаченого частиною першою статті 49 КК строку, нового злочину, строк давності переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №735/1121/20 від 02 лютого 2023 року, де Велика Палата зазначила, що вчинення особою в межах передбаченого частиною першою статті 49 КК строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад два роки, також не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений частиною першою статті 49 КК, переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто, диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та нових кримінальних правопорушень у період перебігу строків давності не вчинював.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 13 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (судова справа №730/67/16).

З урахуванням викладеного, встановлені судом обставини є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, оскільки з дня вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, минув встановлений п.1 ч.1 ст.49 КК України дворічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та протягом вказаного строку обвинувачений не вчинив нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284288, 369372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000099 від 06.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1