В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 02 жовтня 2025 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , за згодою потерпілого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001608 від 19 липня 2025 року стосовно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Недригайлів, Сумська область, громадянин України, з професійно-технічною освітою, непрацюючий, неодружений, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_3 обвинувачувався у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за таких фактичних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України№ 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Так, 13 липня 2025 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебував у парку неподалік будинку культури «Росава», що по проспекту Незалежності, 53 в м. Біла Церква. В цей час, він присів на лавку, на якій сиділа ОСОБА_5 , з якою він познайомився та протягом години спілкувався, під час розмови телефон останньої знаходився на лавці.

В подальшому, близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_5 попрощалась з ОСОБА_3 та пішла до місця проживання, при цьому вона на лавці залишила належний їй мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A16» чорного кольору. В цей час у ОСОБА_3 , який побачивши, що ОСОБА_5 залишила свій мобільний телефон на лавці, виник протиправний умисел, спрямований на таємне викраденнячужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці, у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «SamsungGalaxy A16», чорного кольору, ІМЕ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 7 255 грн. 77 коп. належний потерпілій ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінальногоправопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чимспричинив потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 7 255 (сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 77 (сімдесят сім) коп.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 cт. 185 КК України.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, сторони врахували обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнавав свою винуватість у вчинених діяннях, шкоду потерпілому відшкодував і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Одночасно, сторони погодились на звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Сторони засвідчили, що їм відомі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілий надав прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0001608 від 19 липня 2025 року стосовно ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленому йому обвинувачення, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_3 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Погоджене в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже призначене в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, на обліку в БЦ РВ № 1 Філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не перебуває та визначене з врахуванням обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Суд вважає, що визначене в угоді про визнання винуватості покарання зможе досягти мети визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та попередження, як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості узгодили обвинуваченому ОСОБА_3 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У ході судового розгляду установлено, що згідно з постановою від 21 липня 2025 року визнане речовим доказом: пакування (коробка) від мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A16», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

Відповідно до постанови від 22 липня 2025 року, визнаний речовим доказом: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A16», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

Згідно з постановою від 21 липня 2025 року, визнаний документом: фіскальний чек на купівлю мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A16» від 03 червня 2025 року.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Отже, на підставі викладених норм, суд вважає, що усі речові докази і документи, слід залишити власнику ОСОБА_5 , як такі, що повернуті за розпискою.

Запобіжний захід, з огляду на призначене покарання, суд обвинуваченому не обирає.

Цивільний позов та витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 02 жовтня 2025 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , за згодою потерпілого ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, передбачене санкцією вказаної норми, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 02 жовтня 2025 року.

Запобіжний захід не обирати.

Речові докази: пакування (коробку) від мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A16», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A16», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ; фіскальний чек на купівлю мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A16» від 03 червня 2025 року залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_6

Київської області