Справа № 496/5063/22
Провадження № 1-кс/496/2000/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, внесення відомостей в ЄРДР,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області 12.11.2025 року надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить:

« -Визнати бездіяльність посадової особи - прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , що полягає у не прийнятті процесуального рішення щодо розгляду моєї заяви-скарги направленої до Одеської обласної прокуратури і яку перенаправлено для прийняття процесуального рішення до Біляївської окружної прокуратури , неправомірною;

- Зобов`язати посадову особу - прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_5 прийняти процесуальне рішення за заявою-скаргою Позивача скаржника по матеріалам отриманих з Одеської обласної прокуратури за №3442-25 від 10.10.2025 року щодо стану досудового розглідування у кримінальному провадженні і скоєні посадового злочину дізнавачем ОСОБА_6 Одеського РУП №2;

- Зобов`язати прокурора ОСОБА_4 усунути перешкоди для реалізації конституційних прав та інтересів потерпілого в КП № 0000238 - позивача ОСОБА_3 ;

- Врахувати стан здоровая Позивача, який є інвалідом 2 гр. армії та дієвшого в інтересах інваліда першої А групи ОСОБА_7 , який не виніс переживань та страждань бездіяльності процесуального прокурора у вищевказаному кримінальному провадженню і помер, а незаконними діями Відповідача привели до значної тяжкості вимушених змін у нашому спільному з братом життю, життєвих стосунках с колишньою дружиною та дітьми Позивача, а самоуправство і невиконання службових обов`язків процесуального супроводження вищевказаного кримінального провадження Відповідача привело до страждань та витрати додаткових зусиль та матеріальних витрат ( придбання додаткових ліків, вартості харчив та послуг, тощо ) для відновлення попереднього стану вимагатиму моральної шкоди від Відповідпча;

- Визнати незаконними дії Першого Відповідача по не виконанню посадових обов`язків прокурорва Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_8 , умисному порушенні процесуального права і Конституції України на ігнорування звернення братів Шубінських на самоуправство Дізнавача Одеського РУП №2 ОСОБА_9 на винесення Постанови про закриття кримінального провадження від 28.08.2025 року , яка не має юридичної сили та доказовості , ігнорування вимоги слідчого судді, що привело до тяжких наслідків - смерті ОСОБА_7 , по справі № 0000238 та про незаконного не розгляду в порядку ст. 220 КПК України, відсутність контролю виконання вказівок попереднього процесуального прокурора ( плана КП, тощо) проведення обов`язкових слідчих дій та свідомо обізцінювання фактів , порушенні інтересів служби та потерпілого ОСОБА_3 па проведення обов`язкових слідчих дій з встановлення учасників злочину невиконання поліціантами своїх посадових обов`язків;

- Зобов`язати зареєструвавши в ЄРДР кримінальне провадження , у відношення дізнавача Пачева сергія Біляївського РУП №2 за фактом вчинення самоуправства, передбаченого ч.1.ст356 КК України, та злочинну службову недбалість при невиконанні службових обов`язків, передбачене ч.1 ст. 367 КК України (Службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них. що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб)за злісне умисне невиконання своїх службових обов`язків , за приховування злочину шляхом умисного приховування доказів винних в скоєнні злочину , злосне невиконання ст. 7 КПК України по забезпеченню доведення їх вини, а також ч.1 ст. 94 КПК України по ухиленню від всебічного повному й неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження шляхом скасувати противоправної Постанову про закриття кримінального провадження № 0000238 від 05.02.2020 року, яка додається, та внести до ЄРДР, надавши заявнику витяг ЄРДР;

- Прийняти до Уваги Ухвалу Біляївського райсуду за справою №496/3285/25 від 05.11.2025 року відмовою в задоволенні скарги на бездіяльність дізнавача по кримінальному провадженню № 0000238, якого дізнавача Данілян чи Пачева, розглянуто яка постанова про закриття дізнавачем чи від 17.10.2023 року чи від 28.08.2025 року та з яких матеріалів та підстав прокурор не забезпечив повного та всебічного розгляду справи по суті скарги не розглянувши клопотання скаржника ОСОБА_3 та не сприяв зіпсуванню всіх обставин, необхідних для неупередженого справедливого правільного розгляду скарги та винесення законного рішення.( Верховний суд проголошує , що за процесуальним законом прокурором і судами повинні створювати сторонам умови для реалізації процесуальних прав потерпілим скаржникам , у тому числі щодо розгляду клопотань, судової експертизи доказів , їх правомірність збору та приєднання до матеріалів справи для захисту прав потерпілого.);

- Зобов`язати Прокурора ОСОБА_4 надання правової оцінки ведення та збирання доказів без плану слідчих дій та саботування дізнавачем слідчих заходів, наявність власних спеціальних знань процесуального права, а також навиків у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та повноважень , бо ще 2 року назад прокурором Ісаченко була дана вказівка про план слідчих дій , але ні дізнавач ні прокурор не склали план розслідування та притягнення до відповідальності за втрату КП і не ведення слідства ;в 2023-20025 р.»

Свої вимоги обґрунтував наступним.

Тільки отримавши поштою листа з прокуратури від 17.10.2025 року на його заяву про злочин , яке надішло до Одеської обласної прокуратури з вимогою скасувати противоправну постанову дізнавача ОСОБА_12 Одеського РУП №2 від 28.08.2025 року та злочинною бездіяльністю процесуального прокурора ОСОБА_8 та фактичною приховування злочину шляхом умисного не скасування рішення дізнавача.

Прокурором Біляїавської окружної прокуратури не здійснено прийняття процесуального рішення на його заяву про злочин Порушити кримінальне провадження , зареєструвавши в ЄРДР , у відношення дізнавача ОСОБА_12 Біляївського РУП №2 за фактом вчинення самоуправства, передбаченого ч.1.ст356 КК України, та злочинну службову недбалість при невиконанні службових обов`язків, передбачене ч.1 ст. 367 КК України (Службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб)за злісне умисне невиконання своїх службових обов`язків , за приховування злочину шляхом умисного приховування доказів винних в скоєнні злочину, злосне невиконання ст. 7 КПК України по забезпеченню доведення їх вини, а також ч.1 ст. 94 КПК України по ухиленню від всебічного повному й неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження шляхом скасувати противоправної Постанову про закриття кримінального провадження № 0000238 від 05 лютого 2020 р., та внести до ЄРДР, надавши заявнику витяг ЄРДР. Вважає ,що не відповідає дійсного стану обставин та фактом бездіяльності та приховання злочину, тому за захистом прав людей з інвалідністю звертається до суду за захистом своїх прав та законних інтересів інваліда , яке забезпечується в судовому порядку Відповідача при прийнятті рішення, вчинення інших дій чи допущену бездіяльність. Однак прокурором Біляївської окружної прокуратури процесуального рішення на його заяву направлену до Одеської окружної прокуратури не прийняти, ігноруються вказані норми, що ставить під сумнів їх службову відповідальність та професіоналізм, а процесуальним прокурором не вважається доцільним виявити приховання злочину та здійснити невідворотність покарання за злочин . Мною не отримано процесуального рішення ї- відмови про залишення заяви про злочин та скарги без задоволення За вимогою ст.12 Закону України «про прокуратуру ( зі змінами та доповненнями), згідно з рішенням Конституційного суду України від 30.10.1997 року прокурор зобов`язаний розглянути заяву -скаргу про порушення прав і свобод громадянина (потерпілого) і прийняти відповідне процесуальне рішення . Верховний суд проголошує , що за процесуальним законом прокурором і судами повинні створювати сторонам умови для реалізації процесуальних прав потерпілим скаржникам , у тому числі щодо розгляду клопотань, судової експертизи доказів , їх правомірність збору та приєднання до матеріалів справи для захисту прав потерпілого.

Нагадує, що Стаття 313 Порядок вирішення скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора 1 . Службова особа органу прокуратури вищого рівня, до якої надійшла скарга па рішення, дію чи бездіяльність прокурора, зобов`язана розглянути що скаргу протягом трьох днів з моменту її надходження і надіслати своє рішення слідчому та прокурору, рішення, дія чи бездіяльність якого оскаржувалася. 2 .3а наслідками розгляду скарги можуть бути прийняті рішення про: 1) залишення рішення чинним, визнання законними вчинених дії чи бездіяльності; 2) зміну рішення в частині; 3) скасування рішення і прийняття нового рішення, визнання незаконними вчинених дії чи бездіяльності і зобов`язання вчинити нову дію. 3. У разі скасування рішення або визнання незаконними вчинених дії чи бездіяльності службова особа органу прокуратури вищого рівня маг право здійснити заміну одного прокурора на іншого з числа службових осіб органів прокуратури того самого рівня в досудовому провадженні, де було прийняте або вчинене незаконне рішення, дія чи бездіяльність. 4, Рішення службової особи органу прокуратури вищого рівня є остаточним і не підлягає оскарженню до суду, інших органів державної влади, їх посадових чи службових осіб. 1. Частиною 1 коментованої статті визначено, що службова особа органу прокуратури вищого рівня, до якої надійшла скарга на рішення, дію чи бездіяльність прокурора, зобов`язана розглянути що скаргу протягом трьох днів з моменту її надходження. Цим строком має охоплюватись весь час на вивчення змісту скарги та документів, що до неї долучаються, матеріалів кримінального провадження, що мають відношення до оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, отримання та аналізу пояснень слідчого та прокурора, проведення інших перевірочних дій та безпосередній розгляд поданої скарги. 2. З метою належної перевірки законності і обґрунтованості оскаржуваних дій чи бездіяльності і рішень прокурора прокурор вищого рівня має право витребувати матеріали, якими обґрунтовуються оскаржувані рішення чи дії. та на підставі яких була припущена оскаржувана бездіяльність прокурора. Ними можуть бути: протоколи процесуальних, слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшуковик) дій. пояснення громадян і посадових осіб, матеріали ревізії, документи, матеріали оперативно-розшукової діяльності, інші процесуальні документи, раніше винесені прокурором, слідчим, суддею рішення (вироки, постанови, ухвали тощо). 3. Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК рішення прокурора приймається у формі постанови. Зміст постанови за результатами розгляду скарги слідчого на рішення, дії чи бездіяльність прокурора має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК (див. коментар до ст. 110 КПК). 4. Постанова прокурора вищого рівня за результатами розгляду скарги слідчого на рішення, дії чи бездіяльність прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення і прийняття нового, визнання незаконними вчинених дії чи бездіяльності і зобов`язання вчинити нову дію. Визнання прокурором вищого рівня рішення, дії чи бездіяльності .прокурора незаконним тягне втрату таким рішенням юридичної сили та виникнення обов`язку підпорядкованого прокурора усунути допущене порушення. Одночасно із визнанням рішення, дії чи бездіяльності прокурора незаконним або необґрунтованим у постанові прокурор вищого рівня може зазначити про те. що він зобов`язує посадову особу усунути допущене порушення, визначивши яку саме дію необхідно припинити чи вчинити. Треба враховувати, що прокурор вищого рівня може самостійно прийняти те рішення, яке має бути прийняте підпорядкованим прокурором на виконання постанови, прийнятої за-результатами розгляду скарги слідчого на його рішення, дії чи бездіяльність. Відповідно до ч. З коментованої статті при скасуванні рішення, визнанні незаконними вчинених дії чи бездіяльності службова особа органу прокуратури вищого рівня має право здійснити заміну одного прокурора на іншого з числа службових осіб органів прокуратури того ж рівня в досудовому провадженні, де було прийняте або вчинене незаконне рішення, дія чи бездіяльність: 2) зміну рішення в частині. У випадку часткового визнання оскаржуваного слідчим рішення прокурора незаконним або необґрунтованим, прокурор вищою рівня може самостійно змінити оскаржуване рішення. Положення ч. З коментованої статті можуть бути застосовані і в цьому випадку; 3) залишення рішення чинним, визнання законними вчинених дії чи бездіяльності. Постанова про залишення рішення прокурора, чинним, визнання законними вчинених дії чи бездіяльності та про одночасну відмову у задоволенні скарги слідчого на рішення, дії чи бездіяльності прокурора виноситься у випадку встановлення законності прийняття оскаржуваних рішень чи здійснення оскаржуваних дій (бездіяльності) прокурором. У такому випадку прокурор вищого рівня не вправі наполягати на тому, щоб слідчий виконав вказівки, які суперечать його внутрішньому переконанню. У цьому разі цей прокурор доручає провадження слідства в цій справі іншому слідчому. 5. Службова особа органу прокуратури вищого рівня, яка розглядала скаргу слідчого на рішення, дію чи бездіяльність прокурора, зобов`язана надіслати своє рішення слідчому та прокурору, рішення, дія чи бездіяльність якого оскаржувалися. Повідомлення інших учасників кримінального провадження про подання скарги слідчим на рішення, дії чи бездіяльність прокурора та про рішення, прийнятті прокурором вищого рівня за наслідками розгляду поданої скарги, законом не передбачено.

Виходячи з вищевказаного в цьому випадку бездіяльність прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , неприйняття процесуального рішення на мою заяву - скаргу , щодо її розгляду надає мені право , відповідно до ст. 55 Конституції України , звернутись до суду також не тільки згідно КПК України , а і в порядку визначеному гл. 31- А ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із законодавством кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Верховний Суд зазначив, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. ВС вказав, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави , місцевого самоврядування правоохороним органом прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. (Відповідну постанову по справі №>750/6330/17 ВС прийняв 27.11.2019.) Звертаємо увагу про психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом владних повноважень - органом досудової о розслідування прав Позивача та його покійного брата , навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Право на звернення (ст.40 КУ) належить до переліку абсолютних прав, які не можуть бути обмежені навіть в умовах воєнного стану (ст.64 Конституції України). , ст. 39 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-УІ від 22.12.2011 року) та керуючись ст.6 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-УІ від 22.12.2011 року) про захист прав, свобод та законних інтересів інваліда якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Верховний Суд зазначив, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що потерпілий не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. ВС вказав, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи досудового слідства прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. (Відповідну постанову по справі № 750/6330/17 ВС прийняв 27.11.2019.) Звертаємо увагу про психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом владних повноважень Біляївської окружної прокуратури , СД Одеського РУП №2 прав потерпілого ОСОБА_13 та його покійного брата , навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Грубо порушені не тільки їх інтереси та конституційні права, а і його вже покійного брата інваліда 1-а групи за яким він здійснював догляд бо вони приречені до смерті не задоволенням посадовою особою органу досудового слідства клопотань по провадженню, звернення про допомогу в поверненні викраденого майна на суму понад 1 млн. грн. Його брат - ОСОБА_14 дуже страждав, відмовляється від лікування та прийому їжі, бо діями ( бездіями) посадової особи сектору дізнання РУП здійснено доведення до смерті інваліда співробітниками Біляївської окружної прокуратури, які самоусунились від процесуального керівництва та контролю за виконаннями своїх же вказівок в досудовому слідстві.., бо призначення її своїм розпорядженням її на посаду було узаконено грубе порушення прав інвалідів та соціально незахищених слоїв населення та ігнорування Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17 травня 2012 року №4722-УІ ( з доповненнями). На ці посади призначені недостойні особи, які ігнорують КПК України, Професійну етику працівника прокуратури України та виконання своїх посадових обов`язків, Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17 травня 2012 року №4722-УІ ( з доповненнями цей важкий час прошу Вас захистити моє законне право потерпілого на повернення викраденого майна та притягнення злочинців до відповідальності бо дізнавачами здійснюється не тільки приховування злочину , а умисну дискредитація правоохороних органів та інтересів служби . Однак посадовими особами сектору дізнання Коханською, Данілян, Пачевим тощо і теперешнього часу не здійснено жодних дій, незважаючи на багаторазові клопотання та вказівки прокурора ОСОБА_15 , які дивним чином відсутні в матеріалах провадження, а прокурор ОСОБА_16 зловживая впливом сприяла закриття КП, чим нанесла значну матеріальну шкоду Потерпілому , що привело до різького погіршення його стану здоров*я . Відповідно до ст.. 40 КПК України слідчі несуть відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій ., в порушення вимог КПК... Вважає , що самоуправство та злочинна недбалість прокурора ОСОБА_17 , інших процесуальних прокурорів в провадженні скористались дізнвачі в цьому провадженні приводить шляхом перекручування дійсного стану обставин, грубе ігнорування п.1 ст. 91 КПК України та ст. 92 КПК ( обов*язок доказування на органі досудового слідства), тому за захистом прав людей з інвалідністю звертається на підставі конституційних ст. 39 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-УІ від 22.12.2011 року) та керуючись ст.6 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-УІ від 22.12.2011 року) про захист прав, свобод та законних інтересів інваліда , яке забезпечується в судовому порядку . Ним не отримувано аргументованої відповіді до теперішнього часу. Недопустимо ігнорування його як суб`єкта правовідносин як потерпілого, жива людина та людина з інвалідністю та недоторканністю української нації ОСОБА_18 , що підтверджується відсутністю коду. Вже 17.06.1999 року Верховною Радою України постановою № 767-ХІУ Про засади державної політики України в галузі прав людини», затверджені засади державної політики в галузі прав людини абзац 6, розділі 1 визначено презумції особистої свободи людини по принципу невинуватості, згідно яким дозволено все, крім того , що заборонено Законом та не доказано достовірними доказами його порушення. Вважається належно мотивованим , недостатньо просто процитувати закон та перерахувати докази, досліджені належним чином та повинними бути достатні для рішення та законим способом належно оформлені, важливо навести ті висновки , яких дійшов суд за результатами оцінки доказів, та знайти вагомі та достовірні й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення спору навіть ту сторону, яка в ньому програла . на це серед іншого вказала Велика Палата Верховного суду в постанові від 06 листопада 2023 року у провадженні № 11-228сап21. Дізнавачем ОСОБА_6 в змові з начальником СД РУП №2 ОСОБА_19 в матеріалах КП відсутні його клопотання, вказівки процесуального прокурора ОСОБА_20 та його вимоги на проведення службового розслідування по втраті провадження протягом року , а в матеріалах з жовтня 2023 року вказані недостовірні та перекручені відомості обставин події, не приєднавши його неоднаразові клопотання та надання копії результатів службових розслідувань, для оскарження у вищестоящого керівництва. Прокурор ОСОБА_16 сприяла злочинної недбалості, да і попередній процесуальний прокурор ОСОБА_20 ухилявся від виконання посадових обов*язків в досудовому слідстві цього провадження. Потерпілому ОСОБА_21 приходиться надавати неймовірних зусиль для проведення заходів захисту своїх прав та інтересів , як людині з інвалідністтю та пожитєвими вадами здоровая і хронічними захворюваннями , незважаючими зі значними матеріальними витратами , злісного недотримання Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17 травня 2012 року №4722-УІ (з доповненнями), бо недочекалась незаконної вигоди від нього з братом за надання законної соцдопомоги, бо ще раніше некваліфікованими діями нанесла збитки державі при виконанні досудового провадження в КП № 0000238 Право на справедливий суд - це право особи, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, що гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Згідно з доповіддю Венеціанської Комісії, право на справедливий суд є складовою принципу Правовладдя. Суд, як остання інстанція, має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження в доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince HansAdam II of Liechtenstein V. Germany).Поняття справедливого судового розгляду та доступу до суду Європейський суд розуміє з урахуванням принципу юридичної визначеності, Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» - основний законодавчий акт судової реформи Президента України ОСОБА_22 , прийнятий 12 лютого 2015 року з метою підвищення національних стандартів судоустрою і судочинства та забезпечення права на справедливий суд. Грубо порушені не тільки їх інтереси та конституційні права, а і його брата інваліда 1- а групи за яким він здійснював догляд бо вони приречені до смерті бездіяльністю процесуального прокурора досудового слідства. Лікування вимагало значних матеріальних ресурсів як його - інваліда 2 гр. армії так і ОСОБА_23 - інваліда 1-а групи. Позивач-потерпілий в КП та ОСОБА_14 дуже страждав, відмовляється від лікування та прийому їжі, бо діями (бездіями) посадових осіб досудового слідства по справі № 0000238 здійснено доведення до смерті інваліда 1-а групи та ігнорування Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17.05.2012 року №4722-VI ( з доповненнями). Посадовими особами порушена ст. 24 Конституції України, що являється дискримінацією прав братів- інвалідів Шубинських, порушуючи ст.28 та ст.29 Конституції України, норми якої є норми прямої дії У грудні 2006 року Генеральна Асамблея ООП прийняла Конвенцію ООН про права інвалідів та Факультативний протокол до неї. Конвенція передбачає основні міжнародні стандарти забезпечення та захисту прав і свобод людей з інвалідністю. На шляху дотримання цих стандартів Україна підписала та Законом України від 16.12.2009 року № 1767-VI ратифікувала цей надзвичайно важливий нормативно-правовий документ. Мета цієї Конвенції полягти у заохоченні, захисті та забезпеченні повного і рівною користування всіма людьми з інвалідністю усіма правами людини та основоположними свободами, а також в заохочені поваги до властивої їм гідності. На ці посади призначені недостойні особи, які ігнорують Закону України «Про правила етичної поведінки» від 17 травня 2012 року №4722-VI ( з доповненнями) Припинивши самоуправство посадових осіб прокуратури і поліції, які винесли рішення про закриття КП № 0000238 . Це узьке місце наслідків, які обов`язково настануть з відповідними наслідками та мають великий соціальний резонанс в суспільстві про довіру до прокуратури і поліції. Грубо порушено ч.2, ст..61 та 4.2 ст. 58 Конституції України з доказами в порушенні їх з братом прав та інтересів, порушено ст.ст.4,7,8, Закону України № 2262-ХІІ та ст..1 Додаткового Протоколу до Конвенції в спільно з ст..14 Конвенції про захист Прав Людини та Основних свобод Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, своїх прав і свобод, у тому числі на позасудове оскарження. Отримувавши Ухвалу Біляївського райсуду від 05.11.2025 року, оголошеною суддею ОСОБА_24 07.11.2025 року на його скаргу про противоправне закриття кримінального провадження дізнавачем ОСОБА_6 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області по справі № 0000238 та про незаконного не розгляду в порядку ст. 220 КПК України дізнавачем по кримінальному проваджені, відсутність виконання вказівок процесуального прокурора ( плана КП, тощо) проведення обов`язкових слідчих дій та свідомо обізцінювання фактів , порушенні інтересів служб та потерпілого ОСОБА_3 па проведення обов`язкових слідчих дій з встановлення учасників злочину та повернення вкраденого майна такого разгула беззаконня в Біляївській прокуратурі ще не було, тому просить скасувати незаконну постанову від 28.08.2025 року про закриття кримінального провадження. З тексту Ухвали по справі не зрозуміло чому не було прийнято до уваги невиконання дізнавачем вказівок прокурора ОСОБА_25 , вказується постанова про закриття кримінального провадження від18.10.2023 року , яка була скасована процесуальним прокурором ОСОБА_26 та продовження розслідування з втратою матеріалів справи аж на півтори року , прийнято до провадження дізнавачем ОСОБА_27 і відсутні в матеріалах справи повноваження дізнавача ОСОБА_12 , який виніс противоправну постанову про закриття провадження 28.08.2025 року., а процесуальним прокурором проігноваровано здійснення своїх обов8язків бо в якому стані матеріали справи з фактичним відсуності підстав для закриття справи визиває підстави про корисні мотиви органу досудового розслідування .

До теперішнього часу ним не отримано результат розгляду його клопотань та скарг так вимагає надати йому процесуальний документ , а не неаргументовані відписки , що свідчить, що його клопотання розглянуті та задоволені в повному обсязі, але не отримано результат здійснених дієвих заходів, події та встановлення транспортних засобів та свідків до теперішнього часу не здійснено. В поліції не хочуть ні шукати їх майно, ні шукати та притягати осіб, які скоїли тяжкий злочин. Самоусунення контролю з боку керівника СД ОСОБА_28 на якістю виконання дізнавачем вимог процесуального прокурора, відсутність ні плана , ні заходів тощо до теперішнього часу. Ні одного запиту дізнавачем . про отримання копій документів та інформації по Вважає, що дізнавачем не дотримуються розумні строки розслідування. Він взагалі ніяких дій про збирання доказів злочину не здійснюють. Дізнавач не проводить вищевказані заходи для повідомлення особі про підозру в вчинені злочину. Презумцію винуватості покладено на орган досудового розслідування і його обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення , дій чи бездіяльність про порушення прав Потерпілого Шубінського та законних його інтересів. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Право на звернення (ст.40 КУ) належить до переліку абсолютних прав, які не можуть бути обмежені навіть в умовах воєнного стану (ст.64 Конституції України). ст. 39 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-VI від 22.12.2011 року) та керуючись ст.6 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1993 року № 875-ХІІ ( з доповненнями Законом України №4213-VI від 22.12.2011 року) про захист прав, свобод та законних інтересів інваліда. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними., ст.22 Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.), тому просить прийняти до розгляду та надати доступ до правосуддя. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до а суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Верховний Суд зазначив, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. ВС вказав, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Бездіяльність,. Самоуправство процесуальних прокурорів Відповідача в досудовому слідстві привело до страждань та витрати додаткових зусиль та матеріальних витрат ( ціни піднялись за рік після подачи позову двічі на ліки, товари , послуги, тощо) для відновлення попереднього стану та смерті брата потерпілого.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримав подану скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, та просив суд її задовольнити.

Вивчивши зазначену скаргу та долучені до неї матеріали, вислухавши позицію скаржника, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до статей 7, 24 КПК забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є загальною засадою кримінального провадження, яка ґрунтується на ст. 55 Конституції України.

Предметом оскарження в кримінальному процесі є рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Нормами кримінального закону передбачено відповідальність за:

ст. 356 КК України - за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника;

ч.1 ст.367 КК України за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

У межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого, дізнавача або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР. При цьому, аналіз положень КПК дає підстави для висновку, щодо до ЄРДР вносяться не будь-які заяви чи повідомлення, які надходять до органів досудового розслідування (прокуратури), а лише відомості про конкретне кримінальне правопорушення, коли такі відомості чітко викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення (ч.5 ст.214 КПК), тобто внесенню до ЄРДР підлягають відомості на підставі заяв чи повідомлень, в яких міститься виклад обставин, що об`єктивно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регламентований главою 26 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч.2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

З аналізу ст. 303 КПК України вбачається, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, вичерпний перелік яких визначений у ч.1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя суду відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Крім того, при розгляді скарги слідчий суддя повинен перевірити, чи дійсно обставини, викладені у скарзі, підтверджуються документами, які додані до скарги, а не самостійно визначати такі докази.

Слідчим суддею також досліджено лист Біляївської окружної прокуратури від 17.10.2025 року, за змістом якого Біляївською окружною прокуратурою Одеської області розглянуто звернення ОСОБА_3 , яке надійшло з Одеської обласної прокуратури за №3442-25 від 10.10.2025 року щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 та з інших питань. Повідомляється, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено, 28.08.2025 року дізнавачем прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000238 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Підстави для скасування рішення дізнавача не встановлені. Положення. ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України регламентують порядок розгляду клопотань під час досудового розслідування. Беручи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000238 закінчено, вбачається, що звернення в частині проведення процесуальних та слідчих дій не підлягає розгляду. Крім того, повідомляється, що рішення «про визнання відсутності слідчих дій та заходів у кримінальному провадженні», не передбачене діючим Кримінальним процесуальним кодексом. До того ж, роз`яснюється, що згідно з п.1 розділу III Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно прокурорів, затвердженої Наказом Генерального прокурора від 16.06.2021 року № 202 (далі - Інструкція), керівник окружної прокуратури не входить до переліку посадових осіб органів прокуратури, уповноважених призначати службове розслідування. У зв`язку з чим завник може звернутись з відповідним зверненням відповідно до. вимог Інструкції до Одеської обласної прокуратури. Окрім того, повідомляється, що в Біляївському районному суді Одеської області розглядається справа за заявою щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження та з інших питань. Одночасно роз`яснюється, що відповідно до вимог ст. ст. 303-307 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду за правилами судового розгляду. З огляду на викладене, в разі незгоди із зазначеним рішенням він маєте право звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора до місцевого суду.

Ст. 214 КПК України та пп. 1 п. 2 розділу І, пп. 2 п. 1 розділу ІІ Положення «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, передбачено обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Зі змісту цих норм випливає, що відомості, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, повинні наводитись заявником саме в заяві, з якою він звернувся до правоохоронних органів і відсутність наведених даних в такому зверненні в контексті вказаних норм закону може вказувати на відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Відтак, суд, вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для внесення даних до ЄРДР (а отже про наявність або відсутність підстав для задоволення скарги), повинен робити такі висновки саме з дослідження заяви особи про вчинений на її думку злочин.

Частиною 1 статті 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно з частиною 1 статті 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.

Положення ст.214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З наведеного вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обов`язкові обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

З дослідженого судом змісту скарги встановлено те, що, хоча його заявник і вважає заявою про злочин, проте в ньому відсутнє наведення достатніх ознак вчинення кримінальних правопорушень.

Зокрема, в ньому взагалі не наведено дій чи бездіяльності осіб, що могли б свідчити про вчинення ними злочинів в згаданій частині, а наводяться власні розмірковування та оцінка заявника стосовно вчинених дій працівником органів досудового розслідування, в контексті наявності або відсутності відповідних підстав, які він розцінює як втручання та його моральні страждання.

Загалом ініціювання скаржником кримінального переслідування службових осіб правоохоронних органів має ознаки наміру використання самого факту гіпотетичного внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та подальшого здійснення досудового розслідування, під час якого будуть обмежуватись права та свободи таких осіб, винятково із метою тиску на них. При цьому, заявник особисто несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про правопорушення, що зобов`язує його посилатись тільки на обставини, які відповідають дійсності.

Скарга носить узагальнений характер, викладена в формі припущень заявника, ґрунтується на його безпідставних власних міркуваннях щодо вказаних фактів, які стосуються вказаних обставин, власної оцінки дій та рішень наведених осіб та власного тлумачення нормативно-правових актів, а також рішень ухвалених відносно нього та не містить наведення об`єктивної сторони діянь, кваліфікованих заявником як його моральні страждання чи втручання в правосуддя, а сам по собі факт вчинення (або невчинення) процесуальних дій, винесення рішень, з якими не погоджується сторона, не може слугувати підставою для внесення даних до ЄРДР, оскільки такі дії є безпосереднім предметом професійної діяльності.

Іншими словами, заявником не наводяться в заяві обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а зазначаються дії, які він вважає неправомірними, тобто на думку суду вказане звернення є фактичною незгодою заявника з вчиненими процесуальними діями працівників органів прокуратури та поліції (в тому числі дізнаня), а також незгодою з винесеними відносно нього рішеннями без наведення достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вони (дії чи бездіяльність) або рішення є злочинними та для оскарження яких передбачений певний порядок.

Частиною 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п.4 ч.2 ст. 307 КПК України, результатом розгляду скарги на бездіяльність відповідної службової особи, може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також за відсутності наведених в заяві скаржника достатніх даних, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, на думку суду прокуратурою області обґрунтовано по зазначеному зверненню ОСОБА_3 не були внесені відомості до ЄРДР.

Інші обставини, наведені в скарзі заявника не доводять його вимог щодо необхідності внесення даних до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст дослідженого в судовому засіданні звернення та наданих матеріалів.

Таким чином, з поданої скарги та матеріалів не вбачається, а в судовому засіданні так і не було встановлено наявності достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР та задоволення інших заявлених вимог, а тому скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Згадана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими в постанові від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 та в постанові від 30.09.2021 року в справі справа № 556/450/18.

Також слід звернути увагу на норми КПК безпосередньо не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження, але разом з тим, частиною 6 статті 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, згідно із частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 676/7346/15-к).

Також, згідно із частиною 2 статті 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відтак суд зауважує, що інші процесуальні закони України містять достатньо чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами.

Так, статтями 44 ЦПК України, 43 ГПК України та 45 КАС України під загальною назвою «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачено ідентичні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із частинами 2-4 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка регулює діяльність ЄСПЛ, суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або б) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або б) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Згідно зі ст. 40 та ст. 36 КПК України, дізнавач, слідчий та прокурор є процесуально незалежними особами. Процесуальна незалежність - один із елементів особливого статусу представника сторони обвинувачення. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення для забезпечення здійснення досудового розслідування неупередженим, безстороннім і справедливим дізнавачем, слідчим, прокурором та передумовою для верховенства права та основоположною гарантією справедливого досудового розслідування і судового розгляду.

Дії та процесуальні рішення дізнавача, слідчого, прокурора вважаються законними, доки вони не скасовані або не переглянуті в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії дізнавача, слідчого і прокурора їх законність та обґрунтованість може бути предметом розгляду лише в порядку судового провадження.

Будь-то справи про адміністративні правопорушення чи адміністративні комісії, або будь-яке судове провадження чи досудове розслідування, така процесуальна діяльність службової особи, що пов`язана зі збором, оцінкою доказів і прийняттям процесуального рішення є суто суб`єктивними оціночними дискреційними повноваженнями яке не передбачають кримінально карної поведінки.

Таким чином заперечення скаржника, незгода із процесуальними діями і рішеннями сторони обвинувачення, у будь-який інший спосіб, дій та рішень щодо проведення досудового розслідування поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі є протиправним втручанням і посяганням на процесуальну незалежність».

Дії скаржника спрямовані на внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення стосовно процесуальної діяльності представників сторони обвинувачення можуть вказувати на спроби скаржника протиправно втручатись, впливати і у поза процесуальний спосіб формувати негативне сприйняття однієї з сторін кримінального провадження, тобто посягати на процесуальну незалежність представників сторони обвинувачення. Службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність дізнавача, слідчого, прокурора і не посягати на неї.

Доводи і заперечення проти обвинувачення викладені в заяві скаржника потребують перевірки у межах кримінального провадження в якому беруть участь зазначені прокурори, а не потребують процесуального дублювання у новому кримінальному провадженні.

Проаналізувавши заяву скаржника про вчинення кримінального правопорушення, з`ясувавши обставини та надавши оцінку доказам, обґрунтовано вважаю що за своїм змістом та суттю заява не є повідомленням про злочин, оскільки, як було встановлено у вказаній заяві, заявник висловлює незгоду з порядком проведення досудового розслідування.

Обсяг процесуальних прав сторін дозволяє сторонам, як під час досудового розслідування, так і на стадії судового слідства висловлювати свої доводи, міркування, заперечення, в тому числі і з приводу обставин, які викладені в скарзі ОСОБА_3 , неналежності та недопустимості зібраних стороною обвинувачення доказів.

Чинний КПК України не містить поняття «зловживання процесуальним правом», разом з цим 30.05.2018 року, Верховний Суд висловив правову позицію з приводу заборони зловживання процесуальними правами, яка є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права (по справі 676/7346/15-к) Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ВС від 09.04.2019 року у справі №306/1602/16-к).

Згідно з ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати розслідування (ч.1 ст. 214 КПК України).

Водночас ч. 3 ст. 214 КПК України передбачає можливість до внесення відомостей до ЄРДР для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку, у тому числі відібрання пояснень. Згідно із пунктом 1 глави 2 розділу І, пунктом 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298, до Реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, тобто кримінально караного вчинку. При цьому слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Отже підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких убачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Правовий висновок з приводу особливостей застосування норм ст. 214 КПК України, викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі № 556/450/18.

Зниження рівня процесуальної незалежності та гарантій дізнавача, слідчого прокурора опосередковано призведе до обмеження реалізації прав представників сторони обвинувачення.

У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України, зокрема пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту»

Отже повідомлення скаржника про притягнення дізнавача та прокурора до кримінальної відповідальності за виконаний ними обов`язок за своїм змістом і суттю, не є повідомленням про злочин, оскільки не містить конкретних і достатніх даних про можливе вчинення цими особами саме кримінального правопорушення, передбаченого певною статтею Кримінального кодексу України, тобто сукупності обов`язкових ознак конкретного злочину, які дозволяють відмежовувати таке діяння від інших правопорушень, що не становлять суспільної небезпеки. Викладені в повідомленні відомості не свідчать про кримінальну протиправність діянь та їх караність за кримінальним законом, у зв`язку з чим вони не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доводи скаржника викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення щодо обов`язку уповноваженої особи внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування без оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, на переконання слідчого судді, помилково сприймається скаржником, як безальтернативність автоматичного початку досудового розслідування за кожною без виключення заявою, отриманою органом досудового розслідування.

Згідно з усталеною судовою практикою у справах, що виникають з відносин публічної служби, для встановлення наявності чи відсутності факту невиконання чи неналежного виконання прокурором посадових обов`язків має бути встановлено, зокрема, факт ухилення прокурора від вчинення конкретних дій, передбачених законодавством, у рамках виконання ним спеціальних повноважень або завідомо неякісне, із порушенням норм законодавства та правил професійної етики, виконання прокурором посадових обов`язків, що тягне за собою настання негативних наслідків (рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 12.07.2018 № 9901/565/18).

Порядок притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності регламентовано Положенням про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, прийнятого 27.04.2017 року Всеукраїнською конференцією прокурорів (в редакції 28.02.2023 року).

Отже відомості зазначені у заяві скаржника не містять відомостей стосовно дізнавача, прокурора про вчинене кримінальне правопорушення та на переконання слідчого судді, ініціювання кримінального провадження за фактами, викладеними в скарзі може призвести до безпідставного залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також необґрунтованого витрачання сил і засобів правоохоронних та судових органів та призведе до невиправданого кримінального переслідування органом досудового розслідування.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в заяві ОСОБА_3 об`єктивних даних, а викладених у його заяві обставин недостатньо для задоволення його заявлених вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, внесення відомостей в ЄРДР - відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1