Справа № 748/1046/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/117/26
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 26 січня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірманка Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого кочегаром ТОВ «Полімер-Славутич», не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 26 січня 2025 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2025 року на наручний годинник, вилучений 26.01.2025 під час огляду місця події, бушлат, штани, колоші, мобільний телефон Huawei gt3, вилучені 26.01.2025 під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 скасовано.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції установлено, що 26.01.2025, близько 16 год 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поваливши останнього на підлогу, наніс руками та ногами не менше шести ударів в ділянку голови та не менше п`яти ударів по тулубу та кінцівках, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась: синцями лівої завушної ділянки з переходом на передню поверхню шиї, лівої вилиці, по внутрішній поверхні нижньої губи, спинки носа, на повіках правого та лівого ока, субдуральним, субарахноїдальним, внутрішньомозковим крововиливом, забоєм головного мозку, набряком-набуханням головного мозку, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 від 18.03.2025 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та синців по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з переходом на кисть, по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, по лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції 4-5 ребер по середньо-паховій лінії, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 від 18.03.2025 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год 30 хв. внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась: синцями лівої завушної ділянки з переходом на передню поверхню шиї, лівої вилиці, по внутрішній поверхні нижньої губи, спинки носа, на повіках правого та лівого ока, субдуральним, субарахноїдальним, внутрішньо мозковим крововиливом, забоєм головного мозку, набряком-набуханням головного мозку у приміщенні КНП «Чернігівська обласна лікарня» ЧОР за адресою: м. Чернігів, вул. Волковича, буд.25.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 згідно до ст. 1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у суді і вичерпанні можливості їх отримання. Також просить дослідити докази у цьому кримінальному провадженні.

Вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку захисту, суд не дотримався стандарту доведення поза розумним сумнівом та не навів мотиви прийнятого рішення, адже ОСОБА_7 свою вину заперечував та вказував на можливу причетність до цього злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зазначає, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також вказували на те, що ОСОБА_9 скаржився про минуле, де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 застосовували до нього фізичне та психічне насильство, жили за рахунок його пенсії. Також вказує на показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснювала, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зловживали алкогольними напоями, ніде не працювали та жили за рахунок померлого ОСОБА_9 . Вважає, що вирок суду ґрунтується виключно на показаннях свідків ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 , які є зацікавленими у справі особами, адже про можливу причетність їх до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 вказували інші свідки. Звертає увагу на пояснення свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що ОСОБА_7 бив померлого ОСОБА_9 тільки руками, та у подальшому при перегляді запису слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 вона вже розповідала та показувала, що ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_9 ногами, проте такі суперечності залишено поза увагою суду. Зауважує, що органами досудового розслідування причетність до вчинення кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_19 та ОСОБА_18 не перевірена, освідування цих осіб не проводилося, що на думку захисту, вказує на неповноту дослідження всіх обставин кримінального провадження. Звертає увагу, що на змивах з обох рук та зрізах нігтьових пластин з обох рук обвинуваченого ОСОБА_7 крові померлого не виявлено, не виявлено зразків крові і на вилучених у ОСОБА_7 бушлаті та колошах, що суперечить показанням свідка ОСОБА_18 про нанесення ОСОБА_7 своєму батьку ударів руками або ногами. Зауважує, що сліди крові на штанах могли утворитися саме під час нанесення ударів ОСОБА_7 своєму батькові, хоча у висновку експерта № 41-74-2025 не зазначено конкретний часовий період, зокрема, день, в якому сталася подія, або декілька годин, день, неділя чи місяць до цієї події, протягом якого могла з`явитися кров на штанах підзахисного. Зазначає, що суд витлумачив показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та висновки експертів № 41-74-2025, № № 132, 54 проти підзахисного ОСОБА_7 , навівши при цьому неналежні та недостатні мотиви для ухвалення обвинувального вироку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених в них підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що остання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто умисне тілесне ушкодження.

Отже, при вчиненні цього злочину умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. При цьому ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого може бути в свідомості особи не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. В такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілому.

Так, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження обґрунтовано послався на показання допитаних під час судового розгляду свідків, а також на дані, які містяться у протоколах слідчих дій, зокрема в протоколі огляду місця події від 26.01.2025, слідчого експерименту від 27.01.2025 за участю ОСОБА_14 , під час якого вона розповіла про обставини побиття ОСОБА_9 його сином ОСОБА_7 , показала куди саме померлому були нанесені тілесні ушкодження та вказала місце, де йому були заподіяні ці ушкодження. Також місцевий суд обґрунтовано послався на дані протоколів огляду, висновки експертів №№ 132, 220, 116, 54, 41-73-2025, 85 щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та відносно психічного стану обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи захисту про недоведеність нанесеного тілесного ушкодження потерпілому та перекладання вини за це на потерпілого ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , не відповідають дійсності.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням не визнав та пояснив, що 26 січня 2025 року він перебував вдома та близько 10 год пішов провідати свого батька, який проживав разом з братом ОСОБА_21 . Будинок був зачинений та вдома нікого не було, а його батько перебував в літній кухні. Він поговорив з батьком та пішов додому близько 13 год. Ввечері повечеряв та випив грам 200 горілки. До цього алкогольні напої не вживав. О 19 год приїхали працівники поліції та забрали його і повезли до двору брата і повідомили, що він вбив батька. Краплі крові на одязі пояснив тим, що був у робочому одязі та міг поранитись, оскільки працює кочегаром. Просив його виправдати та вказував, що батька вбили його брат та невістка.

Однак, така позиція обвинуваченого спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_19 , наданими суду першої інстанції, який показав, що обвинувачений його рідний брат, батько ОСОБА_9 проживав у них у будинку. В той день після обіду його брат ОСОБА_7 прийшов до них додому по зарядний пристрій, був випивший, сів біля батька і почав з ним розмову. Він провів свого брата до кімнати, де перебував батько, та пішов на вулицю. В будинку залишалась його дружина ОСОБА_14 . Він почув, що розмова була з приводу будинку та паїв, які батько переписав на нього, і з цього приводу ще раніше виникали конфлікти у брата та батька. Він чув як батько кричав на ОСОБА_22 , щоб той заспокоївся. Його дружина перший раз вибігла на вулицю та повідомила, що ОСОБА_23 батька, але він не мав сил їх розборонити, оскільки переніс інсульт та ледь пересувався, а тому не пішов. Він тільки чув як батько кричав та просив ОСОБА_22 заспокоїтись. Його дружина знову пішла до будинку та потім вибігла і за нею гнався ОСОБА_22 та був дуже агресивний. Дружина втекла від ОСОБА_24 , який повернувся до будинку. Коли все затихло вони з дружиною повернулись до будинку та побачили у коридорі батька, який лежав на підлозі, обличчя було у крові, він хрипів і нічого не казав. Дружина викликала швидку. Вказав, що він боїться свого брата і той може і його вбити.

Такі показання потерпілого певною мірою узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що обвинувачений є братом її чоловіка. Свекор ОСОБА_9 проживав разом з ними у будинку, обвинувачений проживав окремо та навідувався до батька у гості. 26.01.2025 близько 16 год обвинувачений прийшов до них за зарядним пристроєм, оскільки у нього немає світла у будинку, то він заряджає мобільний телефон у них. У будинку перебували свекор ОСОБА_9 , вона та чоловік ОСОБА_19 , двері відкрив чоловік. ОСОБА_25 перебував в нетверезому стані та пішов поговорити з батьком. Вона пішла на кухню, а чоловік ОСОБА_19 пішов на двір. Вона почула спір з приводу паїв, ОСОБА_9 просив ОСОБА_26 йти додому. Вона зайшла до кімнати, побачила як ОСОБА_25 батька, але ОСОБА_22 її вигнав, висловлюючись нецензурно. Вона вийшла на вулицю, потім знову повернулась і побачила як у коридорі ОСОБА_25 батька рукою по голові. ОСОБА_25 погнався за нею, але вона втекла. Вона повідомляла чоловіку, який був на городі, про побиття його батька, але він відповів, що після інсульту немає сил їх розборонити. Сусідів, які живуть поряд не було, а тому вона побігла далі, щоб знайти мобільний телефон, оскільки її телефон залишився у будинку. У сусідки вона взяла мобільний телефон та викликала швидку і поліцію. Коли вона з чоловіком повернулась до будинку, то батько лежав у коридорі на проході. Повідомила, що у неї та її чоловіка конфліктів з ОСОБА_9 не було. Після дослідження слідчого експерименту з її участю пояснила, що на той час події пам`ятала краще та повідомляла більш детально про всі обставини, на даний час вже не все пам`ятає, підтвердила, що ОСОБА_25 наносив батьку удари руками та ногами у ділянку голови та по кінцівках.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 132 від 29.01.2025, згідно якого у період з 29.01 по 18.03.2025 доводиться, що у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась: синцями лівої завушної ділянки з переходом на передню поверхню шиї, лівої вилиці, по внутрішній поверхні нижньої губи, спинки носа, на повіках правого та лівого ока, субдуральним, субарахноїдальним, внутрішньомозковим крововиливом, забоєм головного мозку, набряком-набуханням головного мозку, що став безпосередньою причиною смерті потерпілого, в комплексі мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню за ознакою небезпеки для життя, могли утворитись 26.01.2025, внаслідок дії тупих предметів в ділянку голови. Крім того, виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців: по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з переходом на кисть, по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, по зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, по лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції 4-5 ребер по середньо-пахвовій лінії, що могли утворитись від дії тупих предметів, в тому числі 26.01.2025, від дії тупих предметів, в будь-якій послідовності, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Для утворення тілесних ушкоджень потерпілого необхідно нанести не менше шести ударів в ділянку голови та не менше п`яти ударів по тулубу та кінцівках. Експерт вважає, що весь комплекс тілесних ушкоджень міг бути спричинений на протязі доби. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого(их) предмету(ів) індивідуальні ознаки якого(их) на ушкодженнях не відобразились. В ділянці голови виявлені ознаки не менше шести травмуючих впливів, тулуба один травматичний вплив та по кінцівках не менше чотирьох травмуючих впливів. Приймаючи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень експерт вважає, що поза потерпілого в момент отримання тілесних ушкоджень змінювалась. Тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілого настала 28.01.2025 о 21.30 год, що не суперечить відповідним записам в наданій медичній документації. Смерть потерпілого настала від отриманих тілесних ушкоджень 26.01.2025. Експерт вважає, що після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень, потерпілий міг рухатись та виконувати інші цілеспрямовані рухи,об`єм яких постійно зменшувався по мірі наростання проявів черепно-мозкової травми. Під час отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг відчувати фізичний біль (до втрати свідомості). Синці в ділянці внутрішньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині з переходом на кисть та по зовнішній поверхні правого ліктьового суглоба могли утворитись від дії тупих предметів (ту) внаслідок самозахисту потерпілого. Тілесні ушкодження потерпілого мають прижиттєвий характер. Комплекс тілесних ушкоджень, що став причиною смерті, міг утворитись внаслідок не менше шести травматичних впливів в ділянку голови. При наданні своєчасної медичної допомоги прогноз для життя потерпілого сумнівний. Кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи 0(І) з ізогемаглютиніном анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0. (а.п.85-96).

Відповідно до слідчого експерименту від 27.01.2025, проведеного за участі ОСОБА_14 , остання на місці розказала та показала про обставини побиття ОСОБА_9 його сином ОСОБА_7 , зазначивши, що 26.01.2025 близько 16 год до них прийшов ОСОБА_25 , щоб забрати свій зарядний пристрій, він з батьком ОСОБА_9 почав обговорювати земельні паї та сваритись. В цей час ОСОБА_15 вийшов на вулицю, а вона була на кухні. Вона почула невідомий звук та зайшла до зали, де ОСОБА_22 агресував на батька і той його штовхнув. Вона заступилась за ОСОБА_27 , на що ОСОБА_25 почав на неї кричати та наближатись, тому вона втекла на город. Повернувшись хвилин через 10 побачила, що двері в будинок відчинені, а на підлозі лежав ОСОБА_28 . При цьому свідок показала як лежав ОСОБА_28 і як ОСОБА_25 завдавав йому ударів. Вона бачила три удари правою ногою по голові та декілька ударів кулаком правої руки по кінцівках. Після чого ОСОБА_25 погнався за нею, вона втекла, коли повернулась хвилин через 30, то ОСОБА_22 вже не було, у веранді на підлозі лежав ОСОБА_28 , який був у крові та хрипів, вона покликала чоловіка, викликала поліцію і медичну допомогу. ( а.п.79-81)

За висновками експертів № 116 та № 41-72-2025 кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи 0(І) з ізогемаглютиніном анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0. ( а.п.100, 191-193).

За висновком експерта № 41-73-2025 кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи 0 (І) з ізогемаглютиніном анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0. ( а.п.187-189).

Згідно висновку експерта № 41-74-2025 від 25.03.2025 виявлена кров на штанах ОСОБА_7 могла утворитися за рахунок чоловіка, в крові якого міститься антиген Н за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі за рахунок потерпілого ОСОБА_9 або ОСОБА_7 , за умови зовнішньої кровотечі у останнього під час події. (а.п.195-199).

Враховуючи у сукупності досліджені докази, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, допитаних судом першої інстанції, співставивши зазначені вище докази та решту, детально указаних судом у вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони взаємопов`язані та у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, встановлюють подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що спосіб, механізм та характер тілесних ушкоджень у сукупності з іншими встановленими обставинами, вказує на умисний характер дій обвинуваченого.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Верховний Суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом».

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.121 КК України кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегією суддів визнаються безпідставними аргументи сторони захисту щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненому та. причетності до цього злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_14 , що є дружиною ОСОБА_19 , які були безпосередніми очевидцями конфлікту, що виник 26.01.2025 між ОСОБА_9 та ОСОБА_29 , при цьому ОСОБА_25 наносив тілесні ушкодження батьку ОСОБА_30 . Ці показання є послідовними та узгоджуються з дослідженими матеріалами справи, адже саме ОСОБА_14 викликала поліцію та швидку, вказавши на факт побиття ОСОБА_29 свого батька, і саме ці свідки були присутні під час приїзду поліції та швидкої. В ході слідчого експерименту ОСОБА_14 надала послідовні показання та вказала на місці про обставини конфлікту, що виник між ОСОБА_25 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 з приводу земельних паїв, та детально розповіла про обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_29 батьку ОСОБА_30 . ОСОБА_14 , що є дружиною потерпілого, повідомила про ту кількість нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_29 та про ділянку їх нанесення, так як вона це спостерігала, коли забігала відповідно до кімнати та до будинку, частина завданих тілесних ушкоджень була нанесена в умовах неочевидності. Конкретна кількість нанесених тілесних ушкоджень та ділянка, в яку вони були нанесені, була встановлена висновком експерта № 132 за результатами проведеної судово-медичної експертизи. Під час огляду речей від 07.03.2025, що були вилучені під час затримання ОСОБА_26 , оглянуто бушлат, штани та колоші, де на штанах на лівій частині ззаду знизу виявлені сліди речовини бурого кольору (а.п. 82-83). За висновком експерта № 41-74-2025 виявлена кров на штанах ОСОБА_7 могла утворитися, в тому числі, за рахунок потерпілого ОСОБА_9 або ОСОБА_7 , за умови зовнішньої кровотечі у останнього під час події. З урахуванням того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є близькими родичами їх групи крові є ідентичними, разом з тим експерт чітко виокремив, що кров виявлена на штанах ОСОБА_7 може походити від нього тільки за умови зовнішньої кровотечі у останнього під час події. Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено обставин, за яких під час події у ОСОБА_7 була наявна кровотеча. Відповідно до висновку експерта № 54 тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не виявлено (а.п. 102-104).

При цьому, як вбачається з протоколу огляду речей від 07.03.2025 на штанах на лівій частині ззаду знизу виявлені сліди речовини бурого кольору, які могли утворитись саме під час нанесення ударів ОСОБА_7 ОСОБА_9 .. За показаннями свідка ОСОБА_17 , яка допитана у суді першої інстанції і є старостою Жукотського старостинського округу, де проживають Волощуки, ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння може проявляти агресію. Водночас, під час судового розгляду не встановлено фактів прояву такої агресії з боку потерпілого ОСОБА_19 .

З досліджених матеріалів справи вбачається, а саме, з роздруківки даних, що маються в розпорядженні Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області 23.07.2023, на службу 102 надходило повідомлення від ОСОБА_10 про побиття його рідним братом ОСОБА_7 , в результаті чого були складені відповідні матеріали за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.п.138). В свою чергу матеріали щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_19 не складались.

Також свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні повідомив, що працює парамедиком та виїжджав на виклик і надавав першу допомогу ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_19 та його дружина повідомили, що батька побив брат.

Колегією суддів, під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження не установлено обставин, за яких би показання потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_14 , яка є його дружиною, ставились би під сумнів. З метою уникнути відповідальності за скоєне та намірів помсти за викривальні покази очевидців побиття батька, обвинувачений ОСОБА_7 вказує на останніх як на винуватців вчиненого кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. В судовому засіданні не підтверджено допитаними свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що є дружиною ОСОБА_13 , що 26.01.2025 тілесні ушкодження ОСОБА_9 наносив саме ОСОБА_15 та його дружина ОСОБА_14 .. Ці свідки не були очевидцями даних подій, крім того, вони під час досудового розслідування не повідомляли про обставини конфлікту між ОСОБА_21 та його батьком. Повідомлення свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що є дружиною ОСОБА_13 , про ймовірні факти в минулому побиття ОСОБА_21 його батька, які не підтверджені відповідними доказами, а саме відсутні звернення до відповідних правоохоронних органів, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги.

Твердження захисту про те, що вирок суду ґрунтується виключно на показаннях свідків ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 , які є зацікавленими у справі особами, не є слушними, оскільки об`єктивних та переконливих підстав вважати дані показання потерпілого неправдивими під час апеляційного перегляду не установлено. крім того, колегія суддів звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_18 , які спростовують версію обвинуваченого щодо причетності до злочину інших осіб, оскільки вона одразу після подій вказала про нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , який доводиться потерпілому братом. При цьому колегією суддів не установлено будь-якої зацікавленості свідків у дачі неправдивих показань з метою притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Сторона захисту у скарзі звертає увагу на пояснення свідка ОСОБА_14 щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 померлому ОСОБА_9 , зокрема тільки руками, та у подальшому при перегляді запису слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 вона вже розповідала та показувала, що ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_9 ногами, проте такі твердження є безпідставними і спростовуються показаннями ОСОБА_18 , наданими у судовому засіданні місцевого суду, яка підтвердила, що ОСОБА_25 наносив батьку удари руками та ногами у ділянку голови та по кінцівках.

Захист звертає увагу, що на змивах з обох рук та зрізах нігтьових пластин з обох рук обвинуваченого ОСОБА_7 крові померлого не виявлено, не виявлено зразків крові і на вилучених у ОСОБА_7 бушлаті та колошах, що суперечить показанням свідка ОСОБА_18 про нанесення ОСОБА_7 своєму батьку ударів руками або ногами, проте, такі твердження не є слушними, оскільки експерт ОСОБА_31 в своєму висновку за № 41-74-2025 досліджувала лише питання, що було поставлено на вирішення експертизи, а саме, чи є на наданих на дослідження штанах, вилучених у ході затримання, сліди крові.

Твердження у скарзі про те, що у висновку експерта № 41-74-2025 не зазначено конкретний часовий період, зокрема, день, в якому сталася подія, або декілька годин, день, неділя чи місяць до цієї події, протягом якого могла з`явитися кров на штанах підзахисного, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена судово-медична експертиза проведена в межах цього кримінального провадження.

Отже, позиція захисту про недоведеність спричинення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , не узгоджується із дослідженими судом доказами та суперечить встановленим обставинам кримінального провадження.

Колегією суддів установлено, що місцевий суд, мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано послався на показання свідків, обставини, які повідомили свідки, також підтверджуються письмовими доказами, які досліджені під час судового розгляду та покладені в основу вироку, є належними, допустимими та достатніми, і у сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому.

Винуватість останнього доведена «поза розумним сумнівом». Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які суд правильно кваліфікував за ч.2 ст.121 КК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинуваченого, які йому інкриміновані у провину, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судовий розгляд проведено в повному обсязі, правильно установлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, які поза будь-яким розумним сумнівом свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Наразі, колегією суддів у ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не установлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності в судовому засіданні його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, та наявність підстав для закриття кримінального провадження, як того фактично вимагає в апеляційній скарзі захисник.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні вироку та вирішенні питання про вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у повному обсязі враховані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, характер вчиненого кримінального правопорушення, суспільна небезпечність якого визначається тим, що людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю, вчинення кримінального правопорушення щодо батька, вік обвинуваченого, дані що характеризують особу ОСОБА_7 , а саме те, що він є раніше не судимий, характеристики як з місця роботи, так і з місця проживання, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме, не визнав свою вину та щиро не покаявся, думку потерпілого, врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, та з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, які утримуються під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4