Справа № 694/1425/25 Провадження №1-кп/694/123/25
Вирок

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

18.12.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№0000185 від 10.05.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка, Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, інвалідом, депутатом, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є, неповнолітніх, малолітніх дітей, осіб похилого віку на утриманні не має, раніше судимий: 14.12.1996 Смілянським міським судом Черкаської обл. за ч. 2 ст. 140, до позбавлення волі строком 2 роки; 09.07.2004 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки; 20.01.2004 Христинівським районним судом Черкаської області за ч. 1, ст. 199 КК України до позбавлення волі строком 3 роки; 05.12.2008 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком 4 місяці; 04.12.2018 Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.3 ст. 185, 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки та 6 місяців; 03.12.2019 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до позбавлення волі строком 4 роки з випробуванням 4 роки, 28.02.2025 звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

з участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_4 , що 05.05.2025, близько 00:33 год., маючи протиправний умисел на незаконне проникнення до житла особи, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , власником якої згідно договору купівлі-продажу від 21.06.1996 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене всупереч волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та іншого володіння особи, пошкодивши внутрішній замок вхідних дверей, потрапив в середину квартири з метою пошуку цінного майна, тим самим порушив недоторканість житла потерпілої ОСОБА_5 .

Окрім того, ОСОБА_4 , 14.06.2025 в нічний час доби, маючи протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , користувачем якої являється ОСОБА_6 , де діючи в порушення конституційного права на недоторканність житла та іншого володіння особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, реалізуючи свій протиправний умисел, не маючи на те визначених законом підстав, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно проник до вказаної квартири, чим порушив право ОСОБА_6 на недоторканність житла.

Він же, 21.06.2025 в нічний час доби, маючи протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , користувачем якої являється ОСОБА_6 , де діючи в порушення конституційного права на недоторканність житла та іншого володіння особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, реалізуючи свій протиправний умисел, не маючи на те визначених законом підстав, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно проник до вказаної квартири, чим порушив право ОСОБА_6 на недоторканність житла.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено в обвинуваченні, та пояснив, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставинах вчинив вказаний кримінальний проступок. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до суду подали клопотання про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без їх участі. Просили суд застосувати до ОСОБА_4 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини.

ОСОБА_4 письмово підтвердив, що наслідки застосування ч.3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі, відомі, визнаючи обставини скоєного кримінального правопорушення, він діє вільно, без стороннього тиску.

Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимогам ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є доведеним.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку та його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно не працює, але отримує тимчасові заробітки, за даними наявної документації на обліку в Звенигородському наркологічному кабінеті не перебуває, не стоїть на обліку у лікаря-психіатра, що свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, неодноразово судимого.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, а саме: у виді обмеження волі.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Матеріальна шкода не завдана.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України, суд

засудив:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком один рік.

Витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Матеріальна шкода не завдана.

Речові докази:

бувший у використанні мобільний телефон марки «Nokia 1Plus TA-1130DS IMEI1 НОМЕР_1 , синього кольору без вмісту сім-карти; мобільний телефон марки «Samsung KegstoNe 2 IMEI НОМЕР_2 , без вмісту сім-карти, білого кольору, бувший у використанні; бувший у використанні інтернет роутер марки «Mercusys», які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити власнику, звільнивши останню від обов`язків за зберігальною розпискою;

один слід низу взуття, який поміщено до паперового конверту «Національна поліція України головне слідче управління», один слід структури матеріалу який поміщено до паперового конверту «Національна поліція України слідче управління» та ще один слід структури матеріалу який поміщено до паперового конверту «Національна поліція України слідче управління» та приєднано до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

скляну прозору пляшку, об?ємом 0.7 л. з вмістом алкогольного напою віскі Johnnie Red Label, монітор марки «LG» M2080DM та системний комп?ютерний блок марки VENTO F8CHASSIS, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити власнику, звільнивши останню від обов`язків за зберігальною розпискою.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1