Номер провадження: 11-кп/813/2574/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.10.2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001345 від 20.09.2023 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України,

установив

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.10.2025 року задоволено клопотання прокурора та щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 05.12.2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду провадження ризикам.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не мотивував прийняте рішення і не вказав, чому саме, з яких підстав він не може визначити заставу.

Також зазначає, що ризики, заявлені прокурором відсутні, а тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у апеляційній скарзі зазначає, що клопотання прокурора необґрунтоване та є ідентичним попередньому, заявлені ризики не існують, а судом не обґрунтовано, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Крім того, також зазначає, що попри те, що обвинувачений є раніше судимим, однак на даний час він не відбуває покарання, а тому вказівка суду першої інстанції у цій частині є необґрунтованою.

На підставі цього просить ухвалу суду скасувати та постановити нову хвалу, якою у відповідності п.3 ч.5 ст.183 визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання в режимі відео конференції не з`явились, будучи належним чином сповіщеними про дату та час апеляційного розгляду.

За повідомленням службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вибули до Хаджибейського районного суду м. Одеси, в свою чергу із заявами та клопотаннями про відкладення судового розгляду на адресу апеляційного суду вони не звертались.

Захисники ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, не з`явився, звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд справи без його участі.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання також не з`явився, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Частиною 4 ст.422-1 КПК України передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без учасників кримінального провадження.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001345 від 20.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 321 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім, як дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копію клопотання прокурора, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Оскарженою ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.10.2025 року зокрема обвинуваченим: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001345, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не дослідженні всі докази, які були зібрані органом досудового розслідування.

Разом з тим ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 3 ст. 321 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та кримінальним проступком, за які, у разі доведеності вини обвинуваченого, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі за більш тяжке діяння до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України, ч. 3 ст. 321 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та особливо тяжким злочином, за які, у разі доведеності вини обвинуваченого, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі за більш тяжке діяння до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001345, судом першої інстанції не вчинені не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не дослідженні всі докази, які були зібрані органом досудового розслідування.

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», останні можуть продовжуючи перебувати у ДУ «ОВК №14» незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та підтверджують наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд, погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки вони можуть продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, що пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів на території ДУ «ОВК №14», де відбувають покарання за інші злочини.

Судом першої інстанції враховані обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими , їх вік та стан здоров`я (відомостей про будь-які захворювання що б унеможливлювало застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченими не надано), відсутністю міцних соціальних зав`язків, крім того вони раніше неодноразово судимі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом не першої інстанції не розглянуто можливість застосування відносно нього більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, такі доводи не застосовують на увагу з огляду на те, що ОСОБА_6 засуджений вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 року за ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України до шести років позбавлення волі. Таким чином він є особою, яка відбуває покарання за вироком суду в місцях позбавлення волі та обвинувачується у вчиненні нових злочинів, будучи засудженим.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не визначив останньому розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу і не мотивував своє рішення.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, п.5 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Так санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до десяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Крім того, як обґрунтовано зазначає в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, у даному випадку, ОСОБА_7 є засудженим і відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Обвинувачується у вчиненні нового правопорушення, будучи засудженим. Таким чином, встановлені виключні обставини, які не узгоджуються з вимогами закону та які показують, що підстав для застосування застави немає, оскільки особа не має статусу звичайного громадянина, а щодо нього вже встановлені певні обмеження у праві на свободу.

Оскільки доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції та про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення їх апеляційних скарг та скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, та до обвинувачених на даний час не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки він може виявитися не здатним забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405,407, 419,422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.10.2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001345 від 20.09.2023 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4