КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8626/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111-1, ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні № 0000645 від 15.07.2024,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111-1, ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України.

Просив продовжити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000645 від 15.07.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Слідчий вказував, що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді головного інженера незаконно утвореного окупаційною адміністрацію так званого ДУП «ХПК», реалізовуючи рішення представників вищого політичного керівництва держави-агресора щодо широкомасштабного примусового протиправного заволодіння матеріальними активами суб`єктів господарювання, зареєстрованих за українським законодавством, у тому числі приватної форми власності, на виконання вказівки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , відповідно до спільного злочинного плану, у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 20.09.2022, сприяв проведенню протиправних дій, спрямованих на фактичне вилучення майна суб`єктів господарювання, зареєстрованих за українським законодавством, фактично розташованих на тимчасово окупованій території Херсонської області, з метою відчуження цього майна та переведення його в управління ДУП «ХПК» та власність Херсонської області (під керівництвом окупаційної адміністрації).

Вчинивши зазначені дії, ОСОБА_8 , добровільно, умисно зайняв посаду головного інженера у незаконно утвореному ДУП «ХПК», а також за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, а також з метою завдання шкоди Україні, умисно вчинив протиправні дії, спрямовані на реалізацію рішення держави-агресора про широкомасштабне заволодіння матеріальними активами суб`єктів господарювання, зареєстрованих за українським законодавством, у тому числі приватної форми власності, на тимчасово окупованій території Херсонської області, а надалі протиправного розпорядження ними на користь держави-агресора та окупаційної адміністрації Херсонської області, яке не було військовою необхідністю і вчинене незаконно та безглуздо та становить порушення п. iv ч. 2 ст. 8 Римського Статуту Міжнародного Кримінального Суду тобто, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1 ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Отримані на цьому етапі досудового розслідування відомості, на думку слідчого, задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1 ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України. На думку слідчого, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які станом на сьогодні не змінились та продовжують існувати.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року клопотання - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 грудня 2025 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що менш суворий запобіжний захід на цій стадії досудового розслідування може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування (в тому числі шляхом неналежного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків) і руху кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 28.10.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасуваит ухвалу слідчого судді та відмовити у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або змінити ухвалу слідчого судді та визначити розмір застави та покласти на підозрюваного ОСОБА_8 певні обов`язки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що підозра, яка оголошена ОСОБА_8 є необґрунтованою.

Зазначає, що слідчий фактично перерахував всі ризики, які перелічені ст.177 КПК України та припускає їх існування, вказавши, що ризики не зменшилися з моменту обрання запобіжного заходу, не надавши цьому жодного доказу наявності хоча б одного ризику.

Вказує, що для застосування певного виду запобіжного заходу слідчим суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, в підтримку вимог поданої апеляційної скарги, з доповненнями які просили її задовольнити з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з доповненнями сторони захисту та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі, з доповненнями доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника, задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000645 від 15.07.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

23.04.2025 07 год 31 хв ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку, визначеному ст. 615 КПК України.

23.04.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у колабораційній діяльності, а саме: добровільному зайнятті громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора; у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, скоєного за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 761/16508/25 стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2025.

Постановою виконувача обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_13 від 05.06.2025 строк досудового розслідування продовжено до 3 місяців, тобто до 23.07.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 761/24407/25 продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.07.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.07.2025 у справі № 761/28920/25 строк досудового розслідування продовжено до 6 місяців, тобто до 23.10.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2025 у справі № 761/29844/25 продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.09.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2025 у справі № 761/37666/25 продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.10.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 761/43235/25 строк досудового розслідування продовжено до 9 місяців.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому був вислуханий підозрюваний ОСОБА_8 доводи прокурора та позиція сторони захисту, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для продовження такого запобіжного заходу, оскільки вони, в сукупності, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальні правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, відповідно до ст. 178 КПК України слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, КК України, що в разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, йому буде призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, обставини вчинення кримінального правопорушення, факт вчинення кримінального правопорушення, проти основ національної безпеки України, їх наслідки; дані про особу підозрюваного, а саме його майновий стан, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, його сімейний стан, що в сукупності є підставами для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто на момент розгляду даного клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_8 , строку тримання під вартою, обставини, які враховувалися судом раніше не змінилися, ризики не зменшились та продовжують існувати.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , на які послався прокурор у клопотанні та під час судового засідання, слідчий суддя врахував, те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Слідчий суддя встановив, що матеріалами клопотання доведено ризик можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , пов`язаного з ухиленням від явок до органу досудового розслідування для участі у слідчих та процесуальних діях, зокрема, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, що фактично є ризиками визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду.

Також, ґрунтуються на матеріалах клопотання і доводи сторони обвинувачення про наявність ризику знищення, приховування або спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування триває та на даний час встановлюються обставини, які підлягають доказуванню.

Слідчий суддя також вважав, що прокурором доведено наявність ризику впливу на свідків та інших підозрюваних, оскільки в ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

При цьому, врахував, що у відповідності до ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, суд сприймає всі докази безпосередньо та може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому при перебуванні підозрюваного на свободі не зможе запобігти ризику здійснення незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, що є ризиком визначеним п. З ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що також існує ризик, що ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою приховання злочинної діяльності.

На переконання суду ризик перешкоджання кримінального провадження іншим чином, є доведеним, з огляду на те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені всі причетні до вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення особи, яких останній може повідомити про факт виявлення злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Враховуючи наявні ризики, підвищену суспільну-небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме злочину проти основ Національної безпеки України, в умовах воєнного стану, слідчий суддя, дійшов до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає його інтереси на особисту свободу, а тому клопотання підлягало задоволенню, оскільки в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Заявлені у клопотанні слідчого ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися. У зв`язку з цим слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Доводи апелянта, за змістом апеляційної скарги, про відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому слідчим суддею враховано, що однією з обставин, з якою закон пов`язує можливість продовження строку тримання особи під вартою, є необхідність проведення ряду слідчих дій направлених на повне, об`єктивне, всебічне та неупереджене розслідування зазначеного кримінального провадження, а зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження застосування відносно ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 199 КПК України, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, продовжив підозрюваному строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Доказів того, що ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою слідчому судді не надано, а також не надано під час апеляційного розгляду.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Також слідчим суддею враховано положення ч. 4 ст.183 КПК України, в якій визначено вичерпний перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Слідчим суддею враховано обсяг підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти основ національної безпеки України, та встановлено, що з огляду на високий ступінь встановлених ризиків, застосування застави у даному випадку також не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків, у зв`язку з чим застава не застосовується.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, з доповненнями захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4