Провадження № 11-кп/824/3088/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції із ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року задоволено частково клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 у строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 січня 2026 року включно.

Одночасно визначенообвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 000 (сорок тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 000 (сто двадцять один мільйон сто двадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладенона обвинуваченого ОСОБА_8 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування як безпосередньо, так й через інших осіб зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

- продовжити зберігання ЦМУ ДМС у місті Києві та Київської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував тяжкість кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також дані про особу обвинуваченого в їх сукупності. Врахувавши зазначене, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цій стадії судового розгляду є пропорційним для запобігання встановленим ризикам, а обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, наразі не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити у повному обсязі.

Стверджує про тривале перебування ОСОБА_8 під вартою, без надання прокурором доказів на підтвердження існування ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого.

Вважає, що задовольняючи частково клопотання прокурора суд дійшов хибних висновків про існування у цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказані у клопотанні ризики є сумнівними. Крім того, лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Вказує, що визначений судом розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 , не переслідує легітимної мети, є свавільним і безальтернативним позбавленням його свободи.

На думку захисника, достатнім для забезпечення мети запобіжного заходу є застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або застави, що не перевищує 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зазначає, що ризики неправомірної поведінки обвинуваченого не існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відповідно не існують на сьогодні. На обґрунтування відсутності заявлених прокурором ризиків стороною захисту було подано докази, які безпідставно відхилені судом під час розгляду клопотання. Отже, в порушення вимог КПК України, суд, за відсутності викладу прокурором обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а також за відсутності доводів щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, задовольнив частково клопотання прокурора.

Звертає увагу на стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд хвороб і потребує лікування, яке в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» неможливо. Також, будучи під вартою неможливо забезпечити безпеку ОСОБА_8 під час повітряної тривоги у м. Києві. Вважає умови тримання під вартою неналежними. Окрім цього, будучи під вартою ОСОБА_8 обмежений у підготовці свого захисту в суді.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 24 січня 2026 року включно із визначенням застави у виді 40000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 000 гривень та покладенням відповідних процесуальних обов`язків на обвинуваченого.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачуються, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про його особу, стан здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, зокрема і ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не представлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При визначенні ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості обвинувачення, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків неправомірної поведінки, а також врахував положення ст. ст. 178, 194 КПК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення застави у виді 40000розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб обґрунтованими. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до ОСОБА_8 в разі доведеності його винуватості за інкримінованим злочином, майнового стану, репутації обвинуваченого та наявністю визнаних судом ризиків, застава у сумі 121 120 000 гривень відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боялисяб втратити у разі невиконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В даному кримінальному провадженні судом першої інстанції вірно встановлено про наявність та реальність ризиків ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, що обумовлено як специфікою вчиненого злочину так і даними про особу обвинуваченого в їх сукупності. Твердження сторони захисту про відсутність вказаних прокурором та встановлених судом першої інстанції ризиків є надуманими, оскільки спрямовані на поліпшення становища обвинуваченого, яке в свою чергу може негативно вплинути на хід розгляду кримінального провадженні по суті.

Твердження сторони захисту про те, що судом не досліджувалось чи може бути до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив дані доводи та знайшов їх необґрунтованими, оскільки не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначеною судом заставою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , тому правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Більш того, стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а тому немає підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, як про те зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя