УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Сосніського районного суду м. Черкаси зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в межах територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлений свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили й прямо б передбачало позбавлення його свободи з будь-якої іншої правової підстави.

08 листопада 2025 року 12 годині 00 хвилин працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 останній був затриманий та доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання адміністративного протоколу, проте, в подальшому останнього протиправно позбавили волі і не випускають з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На місце події представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 було викликано працівників поліції.

Але, внаслідок бездіяльності працівників поліції, які прибули за викликом, ОСОБА_2 до цього часу утримується в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Згідно із статтею 206 КПК України, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи заявлені в скарзі вимоги, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Згідно матеріалів скарги, ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно останнього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст.207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України.

У даному випадку належним способом реагування на незаконне, за твердженням заявника, позбавлення особи волі, є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно листа Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2025 року №06-25/66/2025, адресованого головам місцевих загальних судів Черкаської області, «в разі незаконного затримання громадянина будь-якою цивільною чи посадовою особою, в тому числі працівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, такі дії вирішуються у іншому правовому полі, в залежності від обставин конкретної справи.

З урахуванням норм законодавства та беручи до уваги те, що оповіщення, доставляння до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та подальший призов осіб не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією Украйни, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, враховуючи також те, що скарги зазначеної категорії подаються не в рамках кримінального провадження або у зв`язку з діями державного органу, що регулюються не Кримінальним процесуальним кодексом України, а іншими нормативно-правовими актами, відсутні підстави для відкриття проваджень за скаргами адвокатів в інтересах військовозобов`язаних громадян щодо незаконного, на їх думку, затримання осіб та їх розгляду в порядку статті 206 КПК України.

Застосування державного механізму для здійснення розгляду скарг даної категорії доцільно лише у випадку, коли наявні такі підстави, зокрема під час здійснення досудового розслідування у вже розпочатому кримінальному провадженні та/або під час оскарження дій державних органів, що регулюються нормами КПК України, оскільки відкриття проваджень указаної категорії поза рамками кримінального процесуального законодавства є неефективним з точки зору використання державних ресурсів та суперечить вимогам законодавства».

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 84, 85, 92, 303, 304, 309, 369 - 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя - ОСОБА_1