У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову від 06.10.2025 року про закриття кримінального провадження №0000077 від 30.06.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2025 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 , який просив скасувати постанову від 06.10.2025 року про закриття кримінального провадження №0000077 від 30.06.2025 року та зобов`язати слідчого провести такі слідчі дії: залучити ОСОБА_3 як потерпілого; долучити до матеріалів справи належним чином завірену копію протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 01.04.2024; провести очну ставку між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ; допитати заявника ОСОБА_7 ; оглянути транспортний засіб д.н. НОМЕР_1 ; долучити інформацію щодо результатів досудового розслідування кримінального провадження № 0000659 від 19.03.2024 року; надати аналіз інформації щодо адреси місця знаходження гаража ОСОБА_3 з урахуванням зазначеної в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та фактичної адреси: АДРЕСА_2 ; вирішити питання про повідомлення про підозру за наявності відповідних підстав; провести інші слідчі та процесуальні дії.

На обґрунтування скарги послався на те, що слідчим не було проведено необхідних та можливих слідчих дій у даному кримінальному провадженні, тому постанова не є обґрунтованою та правомірною. Зазначив, що 03 червня 2024 року з 19.30 годин до 21.38 годин працівниками Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області в його гаражі № 460 кооперативу «Кременчуцький», розташованому за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, вул. Вадима Пугачова, квартал, 55 було проведено незаконний обшук, при цьому нічого вилучено не було. В ухвалі слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука про проведення обшуку була вказана інша адреса, а саме: м. Кременчук, вул. Вадима Пугачова, 63, до якої він не має жодного відношення, як не причетний і до вчинення крадіжки сабвуферу та незнайомий із заявником ОСОБА_7 . Вважає, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000659 від 19.03.2024 року працівниками поліції, в тому числі старшим оперуповноваженим СРНЗТЗВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області подано слідчому судді, що виніс ухвалу про обшук від 03.05.2024 року завідомо недостовірні (підроблені) докази, що свідчать про його причетність до вчинення злочину. Проте слідчим ДБР не проведено необхідні слідчі дії для встановлення того чи були в розпорядженні оперуповноваженого та слідчого достовірні відомості, які свідчать про наявність підстав для проведення обшуку. Про недостовірність цих відомостей прямо свідчить факт проведення обшуку за іншою адресою, ніж та, що зазначена в ухвалі слідчого судді.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 скаргу підтримали повністю та просили її задовольнити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Частина 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 2 ч.1ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається вразі,якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Під час розгляду скарги встановлено, що 05.07.2024 року Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованим у місті Полтава до ЄРДР № 0000077 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Згідно з постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава від 30.06.2025 року кримінальне провадження № 0000077 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не отримано достатніх доказів для повідомлення будь-якій особі про підозру.

У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 28 липня 2025 року постанову слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава від 30.06.2025 року про закриття кримінального провадженні № 0000077 скасовано.

В рамках досудового розслідування після скасування постанови про закриття справи, слідчий обмежився лише наданням доручення працівникам Полтавського ДВБ НП України щодо проведення слідчих дій.

На виконання цього доручення оперуповноваженим Полтавського ДВБ НП України допитано як свідка ОСОБА_8 голову гаражного кооперативу «Кременчуцький», який підтвердив, що ОСОБА_3 є членом цього кооперативу та користується гаражем № НОМЕР_2 та в нього влітку 2024 року проводився обшук.

Також допитано старшого оперуповноваженого СРНЗТЗ ВКН Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 , який лише повідомив, що у ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді проводився обшук в гаражному кооперативі «Кременчуцький» та жодних речей вилучено не було.

Проте, ці протоколи не містять відповідних відомостей та конкретних запитань особи, що проводить допит, які би напряму стосувалися предмету доказування у кримінальному провадженні № 0000077, зокрема, щодо отримання доказів (переліку, процедури, послідовності), які слугували для надання слідчим суддею дозволу на проведення обшуку у ОСОБА_3 та з`ясування питань їх достовірності та відповідності дійсності, що свідчить про формальний (не ретельний) характер допиту.

Інша частина доручення слідчого так і залишилась не виконаною. Не допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були понятими при проведенні обшуку у ОСОБА_3 , а також сам ОСОБА_3 та особи, пояснення яких надавались в якості підстав проведення обшуку.

Після чого, 06.10.2025 року слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава знову винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000077 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 та старшого оперуповноваженого СРНЗТЗ ВКН Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Частиною 2 ст. 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, поєднане з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не встановлені і не допитані в якості свідків інші особи, на яких посилається скаржник ОСОБА_3 , зокрема старший оперуповноважений СРНЗТЗВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 щодо обставин складання ним рапорту, який став підставою для надання дозволу на обшук гаража ОСОБА_3 , звідки, коли та при яких обставинах отримав відомості про причетність ОСОБА_3 до вчинення крадіжки савбуферу у ОСОБА_7 щодо достовірності джерел відповідної інформації. Не допитано також свідка ОСОБА_8 про те чи свідчив він поліції проти ОСОБА_3 , зокрема щодо наявності в нього предмету, схожого на викрадений сабвуфер, а також власник цього майна ОСОБА_7 .

У справі допитано скаржника ОСОБА_3 , проте без ретельного з`ясування обставин справи, а також свідка ОСОБА_12 , яка працює слідчою і лише щодо неї зроблені відповідні правові висновки щодо відсутності складу кримінального правопорушення. Однак, остання у своєму клопотанні покликалась до матеріалів, які нею отримані від оперуповноваженого СРНЗТЗВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, щодо якого відповідні судження слідчого ДБР відсутні.

Не містить оскаржувана постанова і правового аналізу інформації щодо адреси місця знаходження гаража ОСОБА_3 з урахуванням зазначеної в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та фактичної адреси: АДРЕСА_2 , позаяк адреса гаражу вказана в ухвалі слідчого судді та вбачалась із рапорту означеного оперуповноваженого.

Не в повній мірі залишилось виконаним і доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, надане начальнику Полтавського УДВБ НП України, зокрема, не встановлено інших свідків кримінального правопорушення. Суд звертає увагу, що в цьому провадженні інші оперативні працівники Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області СРНЗТЗВКП взагалі не допитувались. Тимчасовий доступ до матеріалів справи не здійснювався та матеріали справи № 0000659 від 19.03.2024 року, що стали підставою для проведення обшуку ОСОБА_3 не приєднані. Не ініційовано проведення службового розслідування щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, як про це вказував слідчий ТУ ДБР, а також відповідних судових експертиз для підтвердження або виключення факту підроблення документів, що стали підставою обшуку у ОСОБА_3 .

Таким чином, з сукупності доказів наявних в матеріалах кримінального провадження не можливо одностайно встановити відсутність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки факт проведення обшуку в особи, щодо якої були відсутні достатні достовірні дані про її причетність до вчинення крадіжки чужого майна та переконливі відомості про відсутність підроблення документів, які стали підставою проведення обшуку, не спростований та не обґрунтований з урахуванням конкретної обстановки.

Отже, з постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ним не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Вказані факти свідчать про неповноту проведеного досудового розслідування та передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є недостатньо необґрунтованою, оскільки рішення про відсутність в діянні невстановленої особи складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки обставин та визначення усіх елементів кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона).

Слід зауважити, що слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що при розслідуванні вказаного кримінального провадження не було проведено всіх необхідних слідчих дій для повного і всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчим належним чином не вжито заходів для виконання вимог ст. 9 КПК України, що є суттєвим порушенням і безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення, тому постанова від 30.06.2025 року, підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава для продовження досудового розслідування.

При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Клопотання скаржника ОСОБА_3 в особі його захисника ОСОБА_4 про проведення конкретних слідчих дій задоволенню не підлягає, оскільки слідчий має можливість обирати найбільш ефективні та доцільні методи розслідування, оцінюючи обставини справи та правові норми. На переконання слідчого судді, питання щодо захисту слідчим суддею порушених прав учасників кримінального провадження після завершення досудового розслідування обмежується вирішенням питання про скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову про закриття кримінального провадження №0000077 від 30.06.2025 року скасувати.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_13