КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8420/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 рокуКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 рокузадоволено клопотанняпрокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024 року.

Накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження № 0000695 від 07.06.2024, вилучене 13.05.2025 в ході проведення обшуку автомобіля AUDI E-TRON, державний номер НОМЕР_1 , а саме на:

1) договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2025 № НТС261641;

2) договір купівлі-продажу квартири від 04.06.2024 №НСА058831;

3) довіреність від 29.04.2025 № НТК762011;

4) витяг з державного реєстру речових прав 381445746;

5) витяг з державного реєстру речових прав 420260296;

6) чорнові записи з прізвищами " ОСОБА_10 , які поміщені до спецпакету № SUD210118;

7) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 ;

8) ключі від автомобіля "AUDI E-TRON", у коричневому шкіряному чохлі, які поміщено до спецпакету № KIV1108875.

9) автомобіль марки "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У апеляційній скарзі апелянт просить частково скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року в частині накладення арешту на: автомобіль марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ; ключ від автомобіля Audi E-tron, у коричневому шкіряному чохлі; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є явно незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт посилається на те, що слідчий, прокурор, слідчий суддя не повідомили власника майна про розгляд клопотання щодо накладення арешту на його майно. Така бездіяльність слідчого судді унеможливила участь ОСОБА_6 у розгляді клопотання про накладення арешту на його майно.

В порушення ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчим суддею проігноровано відсутність обґрунтування прокурора про необхідність арешту автомобіля Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_1 , який не є предметом злочину у даному кримінальному провадженні. Також відсутність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Посилається на те, що всупереч п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчим суддею не враховано неможливість використання автомобіля Audi E-tron, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від нього як доказу у кримінальному провадженні, в якому вказаний автомобіль не є предметом злочину.

Всупереч п. 3, 3-1, 4 зазначеної кодексальної норми, слідчим суддею залишено поза увагою що ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не має будь-якого процесуального статусу, останньому не повідомлено про підозру. Також відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації майна.

Всупереч п. 5, 6 вищевказаної кодексальної норми, слідчим суддею не враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_6 .

Також апелянт зауважує, що в обґрунтування оскаржуваного рішення слідчий суддя посилається на завідомо незаконну постанову слідчого від 13.05.2025 року, якою вилучене майно визнано речовими доказами.

Адвокат зазначає про те, що незаконно вилучений автомобіль та ключ від нього, на який оскаржуваною ухвалою накладено арешт, у даному кримінальному провадженні, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди чи інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того даний автомобіль придбаний у законний спосіб.

Апелянт зауважує, що на думку сторони обвинувачення, об`єктом кримінально протиправних дій у даному кримінальному провадженні є правовідносини, що регулюють набуття права власності на нерухоме майно.

Відтак, незаконно вилучене вищезазначене майно, не може бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024 року.

Крім цього адвокат зазначає, що слідчим суддею зазначено дослівно: «Постановою слідчого ГУНП в м. Києві від 13.05.2025 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000695 від 07.06.2024» (мотивувальна частина оскаржуваної ухвали, арк.1, абзац 3 знизу).

Проте, такий висновок слідчого судді, на думку представника власника майна, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, за вимогами ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Діючи на порушення вказаної кодексальної норми, слідчий суддя посилається на прийняте правоохоронним органом рішення, яке не відповідає вимогам процесуального закону, тобто є незаконним.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя не звернув увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

На обгрунтування доводів поданого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що розгляд клопотання прокурора про арешт належного ОСОБА_6 майна відбувся без виклику власника майна, а копію оскаржуваної ухвали представником скаржника отримано 20.10.2025 року, що підтверджується штампом на копії оскаржуваної ухвали. Відтак строк на апеляційне оскарження має обчислюватися саме з цієї дати, а його пропуск обумовлений об`єктивними причинами, що не залежали від волі заявника.

В судове засідання власник майна не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_6 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Як зазначено у поданій апеляційній скарзі та з матеріалів справи вбачається, що копію повного тексту ухвали від 23.05.2025 року представником власника майна отримано 20.10.2025 року, при цьому апеляційна скарга подана 21.10.2025 року.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи адвоката ОСОБА_7 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.05.2025 року, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Оскільки ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 ,фактично оскаржено в частині задоволених вимог прокурора про накладення арешту на: автомобіль марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ; ключ від автомобіля Audi E-tron, у коричневому шкіряному чохлі; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_7 , суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на вищезазначене майно.

Законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині задоволення та або відмови у задоволенні вимог клопотання прокурора про арешт іншого майна, зазначеного в клопотанні, колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ГУНП у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024, зокрема за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є здійснення шахрайських дій, спрямованих на заволодіння чужим майном (квартирами) шляхом обману та зловживання довірою.

У ході досудового розслідування 13.05.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук автомобіля Audi e-tron, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено наступні речі та документи:

1) договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2025 № НТС261641;

2) договір купівлі-продажу квартири від 04.06.2024 №НСА058831;

3) довіреність від 29.04.2025 № НТК762011;

4) витяг з державного реєстру речових прав 381445746;

5) витяг з державного реєстру речових прав 420260296;

6) чорнові записи з прізвищами " ОСОБА_11 " на 1 арк, які поміщені до спецпакету № SUD210118;

7) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 ;

8) ключі від автомобіля "AUDI E-TRON", у коричневому шкіряному чохлі, які поміщено до спецпакету № KIV1108875.

9) автомобіль марки "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 .

Постановою слідчого ГУНП в м. Києві від 13.05.2025 вищевказані вилучені речі та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024.

20.05.2025 року (клопотання датоване 14.05.2025 року) прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024 року.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускаєгься з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отримання неправомірної вигоди.

Згідно з частиною 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до вимог п. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

На підставі наведеного та враховуючи, що вилучене майно має статус речового доказу у кримінальному провадженні, з метою його належного збереження, а також забезпечення проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 рокузадоволено клопотанняпрокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000695 від 07.06.2024 року.

Накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження № 0000695 від 07.06.2024, вилучене 13.05.2025 в ході проведення обшуку автомобіля AUDI E-TRON, державний номер НОМЕР_8 , а саме на:

1) договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2025 № НТС261641;

2) договір купівлі- продажу квартири від 04.06.2024 №НСА058831;

3) довіреність від 29.04.2025 № НТК762011;

4) витяг з державного реєстру речових прав 381445746;

5) витяг з державного реєстру речових прав 420260296;

6) чорнові записи з прізвищами " ОСОБА_10 , які поміщені до спецпакету № SUD210118;

7) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво НОМЕР_3 ;

8) ключі від автомобіля "AUDI E-TRON", у коричневому шкіряному чохлі, які поміщено до спецпакету № KIV1108875.

9) автомобіль марки "AUDI E-TRON", д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що з врахуванням обставин кримінального провадження, вилучене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано має правовий статус речового доказу, і з метою забезпечення його збереження, на переконання слідчого судді, є всі правові підстави для накладання арешту на наведене майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції щодо наявності підстав для накладення арешту на автомобіль марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ; ключ від автомобіля Audi E-tron, у коричневому шкіряному чохлі; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Audi E-tron, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво НОМЕР_7 , колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт належних ОСОБА_6 транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів до нього, належним чином не перевірив та не обґрунтував в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами належні ОСОБА_6 транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до нього, в ухвалі слідчого судді належним чином не обґрунтовано підстави та мету арешту цього майна.

Ухвала слідчого судді містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінальних правопорушень, без наведення обґрунтувань, які б давали розумні підстави вважати, що належне ОСОБА_6 майно у вигляді транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від нього зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є здійснення шахрайських дій, спрямованих на заволодіння чужим майном (квартирами) шляхом обману та зловживання довірою.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 з приводу того, що вилучений автомобіль, свідоцтво та ключі, у даному випадку не відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України.

Таким чином, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

З огляду на наведене, надаючи оцінку наданим прокурором матеріалам судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на належні ОСОБА_6 транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до нього, за викладених в ухвалі слідчого судді обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність усіх правових підстав для накладення арешту на вказане майно, на які посилається орган досудового розслідування у своєму клопотанні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що арешт майна (транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього) не може бути накладено з метою та за обставин, наведених у клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 на вказані вище автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном вказаної особи здійснено без законних на те підстав.

З урахуванням викладеного, виходячи з положень ч. 3 ст. 407 КПК України, якими не передбачено можливість часткового скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, (речові докази), які вилучені під час проведення обшуку автомобіля AUDI E-TRON, ДНЗ НОМЕР_2: 1) договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2025 № HTC261641; 2) договір купівлі-продажу квартири від 04.06.2024 №HCA058831; 3) довіреність від 29.04.2025 № HTK762011; 4) витяг з державного реєстру речових прав 381445746; 5) витяг з державного реєстру речових прав 420260296; 6) чорнові записи з прізвищами « ОСОБА_10 , які поміщені до спец пакету № SUD210118, та відмову у задоволенні іншої частини клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000695 від 07.06.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно (речові докази), які вилучені під час проведення обшуку автомобіля AUDI E-TRON, ДНЗ НОМЕР_2:

1) договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2025 № HTC261641;

2) договір купівлі- продажу квартири від 04.06.2024 №HCA058831;

3) довіреність від 29.04.2025 № HTK762011;

4) витяг з державного реєстру речових прав 381445746;

5) витяг з державного реєстру речових прав 420260296;

6) чорнові записи з прізвищами « ОСОБА_11 » на 1 арк, які поміщені до спецпакету № SUD210118;

В задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4