Справа № 675/1687/25
Провадження № 1-кп/675/162/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" листопада 2025 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000035 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мокрець Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого на посаді директора у ТОВ «МАКАГРО», раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 вчинив самовільне зайняття земельних ділянок щодо земель в охоронних зонах за наступних обставин.

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю, зокрема, придбання права на землю громадянами та юридичними особами, що здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 125 ЗК України проголошено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року самовільне зайняття земельних ділянок будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів.

Згідно з ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Водночас ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Макагро», 01 квітня 2025 року уклав договір суборенди землі із головою Фермерського господарства «Полісся 2017» ОСОБА_6 відносно земельної ділянки із кадастровим номером :05:040:0100 площею 28,1883 га, право власності на яку 25 лютого 2021 року зареєстровано за Плужненською сільською радою із правом оренди від 19 жовтня 2017 року за ФГ «Полісся» із цільовим призначенням 01.02 Для ведення фермерського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення.

У квітні 2025 року (точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено), під час перебування на земельній ділянці з кадастровим номером :05:040:0100 площею 28,1883 га, що знаходиться за межами с. Кам`янка Плужненської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельних ділянок, розташованих в охоронній зоні прибережної захисної смуги річки Вілія, яка відповідно до інформації з Державного агентства водних ресурсів України відноситься до малих річок та має ширину прибережної охоронної зони - 25 м, шляхом їх розорювання, для подальшого засівання та вирощування на них сільськогосподарської культури.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 ЗК України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи у користування земельної ділянки, а також на порушення ст.ст. 60, 61 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, а також садівництво та городництво, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час перебування за межами населеного пункту с. Кам`янка Плужненської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, в квітні 2025 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,7380 га, яка розташована в охоронній зоні - у прибережно-захисній смузі річки Вілія та знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:040:0100, земельну ділянку площею 0,4768 га, яка розташована в охоронній зоні - у прибережно-захисній смузі річки Вілія та знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:040:0100, земельну ділянку площею 0,3678 га, яка розташована в охоронній зоні - у прибережно-захисній смузі річки Вілія та знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:040:0100, шляхом їх розорення та посіву сільськогосподарської культури соняшник, тим самим незаконно використовував їх у власних потребах.

Таким чином встановлено, що земельні ділянки, які межують з земельною ділянкою з кадастровим номером :05:040:0100, та на яких проростає сільськогосподарська культура соняшник, перебувають в охоронній зоні - прибережно-захисній смузі річки Вілія, внаслідок чого ОСОБА_4 здійснив незаконне самовільне зайняття земельних ділянок охоронної зони загальною площею 1,5826 га.

Внаслідок умисного самовільного зайняття ОСОБА_4 земельних ділянок охоронної зони - прибережно-захисної смуги річки Вілія загальною площею 1,5826 га завдано шкоди Плужненській територіальній громаді Шепетівського району Хмельницької області на суму 49 851 грн 17 коп.

Діяння ОСОБА_4 кваліфіковане за ст. 197-1 ч. 2 КК України як самовільне зайняття земельних ділянок, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

03 жовтня 2025 року начальник Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Сторони також узгодили міру покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник адвокат ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 укладену угоду підтримали.

Представник потерпілого Плужненської сільської ради ОСОБА_8 надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

З`ясувавши у обвинуваченого, що він цілком розуміє: 1) що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; переконавшись у судовому засіданні, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню із наступних підстав.

Умови угоди не суперечать вимогам закону, оскільки ОСОБА_4 характер обвинувачення є зрозумілим, свою винуватість він визнав повністю, його дії за ч. 2 ст. 197-1 КК України кваліфіковано вірно, дане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Умови укладеної між сторонами кримінального провадження угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, взяті на себе обвинуваченим зобов`язання виконати можливо, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження врожай соняшника загальною вагою 823 кг є результатом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто майном, яке набуте кримінально-протиправним шляхом (одержане внаслідок вчинення злочину).

За злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України, передбачене лише покарання у виді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років. Судом щодо ОСОБА_4 ухвалено обвинувальний вирок.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України зазначається, що спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація підлягає застосуванню у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною особою або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворене, конфіскуються.

Таким чином, з огляду на положення п. 6 ч. 1 ст. 100 КПК України, ст.ст. 96-1 і 96-2 КК України, в даному випадку врожай соняшника загальною вагою 823 кг, який одержаний внаслідок вчинення злочину, підлягає конфіскації у власність держави в порядку спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 жовтня 2025 року між начальником Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 100 КПК України, ст.ст. 96-1 і 96-2 КК України конфіскувати у власність держави врожай сільськогосподарської культури соняшника загальною вагою 823 кг.

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року на три самовільно зайняті земельні ділянки та сільськогосподарську культуру соняшник.

Речові докази по справі - три самовільно зайняті земельні ділянки залишити у власності законного володільця.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:

представником потерпілого на загальних підставах;

обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1