КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3044/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

14 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000235 від 16.03.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куражин Новоушицького району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зі статусом УБД, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 05.06.2019 до цього часу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, а з 19.02.2024 - на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2-ї мінометної батареї (120 мм) 1-го батальйону оперативного призначення проходить військову службу за контрактом осіб сержантського складу молодший сержант ОСОБА_7 .

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний додержуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюється Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до якого ОСОБА_7 , окрім іншого, зобов`язаний дотримуватись пунктів 1.5, 2.3 «б», «д», 8.7.3 «е», 8.10, 12.2, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України:

- пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» пункту 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

- підпункт «д» пункту 2.3: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- підпункт «е» пункту 8.7.3: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух;

- пункт 8.10: у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і зони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

- підпункт «б» пункту 12.9: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Незважаючи на викладене, у порушення вищевказаних нормативних актів молодший сержант ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху за наступних обставин.

Так, 16.03.2024 приблизно о 19 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи поза службою, керував в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух на ділянці дороги з максимально допустимою швидкістю 50 км/год., зі швидкістю близько 60 км/год по вул. Дачна, в селищі Ворзель, Бучанського району, Київської області, в напрямку м. Буча, в лівій смузі для руху.

ОСОБА_7 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи необережно, у порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», «д», 8.7.3 «е», 8.10, 12.2, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, проявляючи особисту неуважність, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не зреагував на її зміну, наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя з вулиці Ватутіна, не зупиняючись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) та перед світлофором, на якому на момент руху йому горіло червоне забороняюче рух світло, створюючи перешкоду для пішоходів, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину вулиці Дачна зліва направо по напрямку руху автомобіля, по регульованому пішохідному переходу на дозволене зелене світло світлофору.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на волосистій частині голови, забою правої гемісфери мозочка, перелому правої малогомілкової кістки, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на верхніх та нижніх кінцівках.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», «д», 8.7.3 «е», 8.10, 12.2, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та введених в дію з 01.01.2002 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно висновку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат склав 2,81 проміле).

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

На вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами. В решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні під час вирішення питання про призначення покарання, суд не повністю врахував особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, одружений, має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, учасник бойових дій та проходить військову службу на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 мінометної батареї ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час військової служби неодноразово нагороджений відомчими відзнаками за бездоганну службу, зокрема відзнакою Командувача об`єднаних сил «Козацький хрест» ІІІ ступеню та відомчою заохочувальною відзнакою - нагрудним знаком - «За доблесну службу» та ін.

До того ж, як зазначає захисник, з початком повномасштабного вторгнення ворога на територію України ОСОБА_7 продовжив виконання свого обов`язку щодо захисту батьківщини та неодноразово приймав участь у бойових діях в зоні проведення бойових операцій. Також, після вчинення кримінального правопорушення вже двічі перебував у найгарячіших точках бойових зіткнень на сході України, що характеризує його виключно з позитивної сторони.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, висловив жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, повністю відшкодував шкоду потерпілому, та зробив для себе відповідні висновки, що підтверджується відсутністю порушень правил дорожнього руху у період з дня дорожньо-транспортної пригоди до закінчення розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Апелянт наголошує, що під час здійснення бойових завдань ОСОБА_7 використовує транспортні засоби, на керування якими він має відповідні категорії. Позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами захисника України, учасника бойових дій, активного учасника війни, професійного воїна може негативно вплинути на боєздатність злагодженого підрозділу, у якому проходить службу останній. ОСОБА_7 принесе більше користі зі зброєю у руках виконуючи бойові завдання у зонах проведення бойових дій, ніж перебуваючи у місцях позбавлення волі.

Також, як зазначає апелянт, суттєвим також є перебування на утриманні ОСОБА_7 п`яти малолітніх дітей. Позбавлення волі голови родини, при непрацюючій дружині, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за наймолодшою дитиною, поставить на межу виживання родину останнього. ОСОБА_7 являється єдиною особою в родині, яка утримує всю сім`ю та офіційно отримує дохід.

Крім того, як вказує апелянт, судом не враховано думку потерпілого ОСОБА_9 щодо покарання обвинуваченому, який у своїй заяві просив суд призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керування транспортним засобом.

Натомість, на думку апелянта, неврахування судом першої інстанції зазначених вище обставин стало наслідком призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченого.

З огляду на обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, на думку апелянта, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

Апелянт вважає необґрунтованим посилання суду на відсутність таких пом`якшуючих обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, в силу існування таких обставин, які встановлено під час судового розгляду.

Отже, апелянт вважає, що за наявності повного визнання вини обвинуваченого, щирого каяття, добровільного відшкодування шкоди, активного сприяння розкриттю злочину, а також врахування особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, учасник бойових дій, діючий військовослужбовець Національної гвардії України, який неодноразово заохочений за доблесну службу, має на утримання п`ятьох малолітніх дітей є в сукупності достатніми підставами вважати, що дані обставини істотно зменшують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, апелянт наголошує, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу для обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: призначення основного покарання, у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, долучивши до матеріалів кримінального провадження службову характеристику на обвинуваченого та 2 копії актових записів про народження дітей, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно із статтею 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Дана стаття передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з оскаржуваного вирок, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, віднесено до нетяжких злочинів,обставини скоєного злочину, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб сержантського складу, зі статусом УБД, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг та нарікань на нього не надходило, за місцем служби характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставинами, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав та врахував щире та дієве каяття, відшкодування шкоди, завданої потерпілому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України суд першої інстанції не вбачав.

Разом з цим, переглядаючи вирок суду в частині правильності призначення ОСОБА_7 основногопокарання, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, так і в суді першої інстанції у вчиненому розкаявся, повністю визнав свою вину, обставини ДТП, які викладені в обвинувальному акті не оспорював, добровільно відшкодував потерпілому, завдану матеріальну та моральну шкоду, вибачився перед ним і потерпілий його пробачив, що свідчить про відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, який в суді першої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, у своїй сукупності беззаперечно вказують про суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що обвинувачений критично оцінив свої дії та усвідомив тяжкість скоєного правопорушення, за яке повинен нести кримінальну відповідальність та свідчать про суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій в особі ОСОБА_7 , які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на спеціальних медичних обліках не перебуває, є військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб сержантського складу, учасник бойових дій, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг та нарікань на нього не надходило, за місцем служби характеризується з позитивної сторони, неодноразово нагороджений відомчими відзнаками за бездоганну службу, зокрема відзнакою Командувача об`єднаних сил «Козацький хрест» ІІІ ступеню та відомчою заохочувальною відзнакою - нагрудним знаком - «За доблесну службу» та ін., має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітейта дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за наймолодшою дитиною.

З огляду на вищенаведене, враховуючи критичне ставленням обвинуваченого до вчиненого, яке в даному випадку, ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини, як основної форми прояву щирого, а не формального каяття, осуді інкримінованого йому протиправного діяння та усвідомленні без будь-яких істотних обмежень протизаконності злочинних дій, дає абсолютні підстави вважати встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання (щире та дієве каяття, відшкодування шкоди, завданої потерпілому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) в сукупності з даними про особу обвинуваченого (який раніше не судимий, одружений, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб сержантського складу, зі статусом УБД, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг та нарікань на нього не надходило, за місцем служби характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває за місцем служби характеризується з позитивної сторони, неодноразово нагороджений відомчими відзнаками за бездоганну службу, зокрема відзнакою Командувача об`єднаних сил «Козацький хрест» ІІІ ступеню та відомчою заохочувальною відзнакою - нагрудним знаком - «За доблесну службу») такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, колегія суддів вважає доцільним, застосувати положення ст. 69 КК України до основного покарання і призначити обвинуваченому ОСОБА_7 інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу, однак в більшому розмірі ніж просив захисник.

При цьому, підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та не призначення обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як заходу примусу для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (з врахуванням декількох грубих порушень ОСОБА_7 вимог ПДР України) колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року в частині призначення ОСОБА_7 основного покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року у кримінальному провадженні №0000235 від 16.03.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286-1 КК України - змінити в частині призначеного основного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286-1 КК України основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3