Номер провадження: 11-сс/813/1398/25
Справа № 496/3550/25 1-кс/496/1119/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000366 від 07.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження, користування, розпорядження на вилучене під час огляду місця події від 21.06.2025 р. майно, яке могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а саме: транспортний засіб марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 », зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину підлягає встановленню в процесу здійснення досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що клопотання слідчого не містить жодного конкретного твердження про те, які саме предмети, документи чи інші матеріальні об`єкти, що можуть мати значення для встановлення істини у справі, перебували в автомобілі або зберігаються в ньому.

Також повністю відсутня інформація про виявлення на транспортному засобі будь-яких слідів або результатів, що мають ознаки доказів або є знаряддям злочину.

Саме по собі припущення слідства, що зазначений автомобіль нібито використовувався з метою перевезення осіб, які намагалися незаконно перетнути державний кордон України, не є підставою для визнання такого майна речовим доказом без відповідного доказового обґрунтування.

Визнання зазначеного транспортного засобу речовим доказом у справі є юридично необґрунтованим, а відповідно і накладення на нього арешту є безпідставним та таким, що порушує право власності особи, яка не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування не надав жодних документів, які б підтверджували передачу транспортного засобу на відповідальне зберігання або переміщення його згідно з вимогами кримінального процесуального закону.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

До початку розгляду апеляційної скарги прокурор ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний розгляд проводити без її участі, відмовити в задоволенні апеляційної скарги та ухвалу слідчого судді залишити без задоволення.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що участь прокурора не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, він був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомив про причини свого неприбуття, представник не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000366 від 07.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що мешканці Березівського району Одеської області, а також мешканці м. Одеса, здійснюють незаконне переправлення громадян України (чоловіків призивного віку), з території України до Республіки Молдова (Придністровсько-Молдавська Республіка). До вказаної протиправної діяльності можуть бути причетні: гр. України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Використовує акаунт в месенджері «Телеграм» ОСОБА_10 21.06.2025р. в ході огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, поблизу буд. 28, було виявлено транспортний засіб марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 » біля якого знаходився ОСОБА_11 , який повідомив, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України за організацією не встановлених осіб за грошову винагороду на вказаному транспортному засобі та громадянин ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що перебував за кермом вказаного транспортного засобу. Крім того, 21.06.2025р. в ході огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, поблизу буд. 28, виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 », який зареєстрований на праві власності за його дружиною ОСОБА_7 та перебуває у спільному користуванні. В ході допиту свідка ОСОБА_11 встановлено, що останньому у месенджері «Telegram» надходили вказівки, зокрема серед яких були прибути за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 28, де останнього забере водій, відвезе, та відведе до криптообміннику де ОСОБА_11 , здійснить оплату у розмірі, 1500 тисячі доларів США після чого ОСОБА_11 мали відвезти до місця звідки повинен незаконно перетинати державний кордон України, однак коли ОСОБА_11 , сів в т/з марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 », останнього витягли чотири чоловіки у військовій формі, нібито працівники ТЦК, без шевронів та розпізнавальних знаків у піксельній формі, які представились як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В ході допиту свідка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що 21.06.2025р. останньому зателефонував ОСОБА_9 та запропонував повозити пасажира за 500 доларів США., на що останній погодився та чекав подальші вказівки. ОСОБА_12 зазначив, що розумів що ОСОБА_9 організовує незаконний перетин ОСОБА_11 через державний кордон України.

ОСОБА_12 зазначено що т/з марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 » належить на праві власності за його дружиною ОСОБА_7 та перебуває у спільному користуванні.

Постановою слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_15 , від 21.06.2025 вилучений т/з марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що таке твердження слідчого судді є обґрунтованим, оскільки транспортний засіб, на який накладено арешт у цьому кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відповідає критерію речових доказів та може мати юридичне значення для встановлення обставин такого кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя не виконав вимоги кримінального процесуального закону, а саме не врахував положення п.5), 6) ч. 2 ст. 173 КПК України, якими регламентовано те, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з тим апеляційний суд зазначає, що власник майна ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні не має будь-якого процесуального статусу.

Крім того, будь-яких експертних досліджень по вилученому транспортному засобу не призначено та з пояснень прокурора, які надані в суді апеляційної інстанції у подальшому не планується.

За таких обставин, зважаючи на встановлені обставини кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України, можливо запобігти задовольнивши клопотання слідчого частково, шляхом накладення арешту із заборонною відчуженням такого майна.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, не дослідив всі обставини кримінального провадження та дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на транспортний засіб із забороною користування.

Таким чином, слідчий суддя не діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосовано не на засадах розумності та співмірності, відтак, доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно необґрунтованості ухвали слідчого судді знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу представника власника майна належить задовольнити частково, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 3, 9, 132, 170, 171, 173, 174, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.07.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000366 від 07.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , яке погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_16 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000366 від 07.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на вилучене під час огляду місця події від 21.06.2025 р. майно, яке могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а саме: транспортний засіб марки «Mazda» моделі «3» з ДНЗ « НОМЕР_1 », зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4