УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 294/739/24

провадження № 51-3667 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року стосовно останнього,

установив:

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2024 року, залишено без зміни.

Цим вироком суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначив покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років.

Також суд ухвалив рішення про цивільний позов та відшкодування процесуальних витрат у провадженні.

За встановлених судом першої інстанцій обставин, 18 грудня 2023 року близько 18:30, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи в караульному приміщенні місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 (Житомирська область), знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вступив у конфлікт із ОСОБА_7 на ґрунті тривалих неприязних відносин.

У ході цього конфлікту у засудженого раптово виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, засуджений, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, пішов до спального приміщення, що розташовувалось за вказаною адресою тимчасової дислокації військової частини, дістав з-під ліжка власну автоматичну вогнепальну зброю АК-74, споряджену одним магазином із 30 бойовими набоями та, діючи умисно, з мотивів помсти за образи в свій бік, з метою заподіяння смерті потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, привівши власну зброю у бойову готовність, тобто знявши із запобіжника та надіславши патрон до патронника, наблизився до потерпілого, який лежав на своєму ліжку, і здійснив три одиночних постріли по тулубу потерпілого, цим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до даних висновку експерта від 25 січня 2024 року № 11, тілесні ушкодження у вигляді: рани правої бокової стінки грудної клітки, рани лівої половини грудної клітки, заочеревинної гематоми лівої поперекової ділянки, крововиливу в черевну порожнину в об`ємі вилитої крові до 750 мл., крововиливу в м`які тканини грудної клітки по передньо-підпахвинній лінії в ділянці правої реберної дуги та 8 ребра праворуч, крововиливу в праву плевральну порожнину в об`ємі вилитої крові до 300 мл., чисельні розриви селезінки, крововиливу в ніжку селезінки, крововиливу в нижню та середню долі правої легені, розриву правого куполу діафрагми, розміжчення лівого наднирника та верхнього полюсу лівої нирки, крововиливу в жирову капсулу лівої нирки, розриву брижі шлунку по його малій кривизні, крововиливу задньої стінки шлунку, чисельні розриви печінки, розрив жовчного міхура, уламкового перелому правої реберної дуги з дефектом хрящової тканини - відносяться до смертельних тілесних ушкоджень (згідно наказу № 6 від 17 січня 1995 року) і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_7 .

Суд кваліфікував діяння засудженого за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку ухвали апеляційного суду в касаційному порядку з підстав відсутності належної мотивації щодо доводів сторони захисту, не забезпечення права на захист, не дотримання вимог процесуального закону та стандартів справедливого суду.

Посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник вказує, що доводи засудженого щодо формального захисту попереднім адвокатом з БПД щодо відсутності клопотань, неузгодженості позиції, неефективної допомоги, апеляційний суд безпідставно відхилив, не зазначивши підстав з яких визнав їх необґрунтованими.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно залишив без зміни вирок, яким суд першої інстанції змінив мотив злочину без покращення становища засудженого та без застосування ст. 66 і 69 КК України, що на його думку виходить за межі обвинувачення та суперечить ч. 3 ст. 337 КПК України.

Вказує, що апеляційний суд, відмовивши у долученні зміненої апеляційної скарги, порушив право засудженого на ефективне апеляційне оскарження.

На його думку, апеляційний суд не дослідив доводи захисту щодо неповноти встановлених фактичних обставин та чи були докази достатніми для доведення вини засудженого.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у скарзі мотивів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ці питання належать до компетенції суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

В апеляційному порядку вирок Бердичівського міськрайонного суду від 07 жовтня 2024 року оскаржувався захисником ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 .

Відповідно до змісту ухвали, захисник не оспорював фактичні обставини, правову кваліфікацію дій чи доведеність вини, а просив змінити вирок у частині, пом`якшити покарання у виді позбавлення на строк сім років, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, та особі засудженого внаслідок суворості, не визнання судом щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставин, які б пом`якшували покарання засудженому. Зазначав, що поза увагою суду залишилося те, що потерпілий ОСОБА_7 постійно ображав засудженого та спричинив останньому тілесні ушкодження безпосередньо перед подією кримінального правопорушення.

Водночас, під час апеляційного розгляду засуджений вказував про те, що він вбив потерпілого перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), а тому вважав, що його дії слід перекваліфікувати за ст.116 КК України.

Суд апеляційної інстанції переглянув вирок за апеляційною скаргою захисника, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, зокрема розглянув твердження засудженого щодо неправильної кваліфікації його дій і дійшов висновку про їх безпідставність.

Спростовуючи твердження засудженого ОСОБА_5 щодо встановлення кваліфікації його дій апеляційний суд зазначив, що аналогічні доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Суд детально навів ознаки складу злочину за ст. 116 КК України, підкресливши, що для такої кваліфікації необхідно довести: перебування особи у стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) під час вчинення злочину; наявність причинного зв`язку між цим станом і поведінкою потерпілого (жорстоке поводження, приниження честі й гідності, систематичність такої поведінки); раптовість виникнення наміру та негайність його реалізації.

Проте за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин між неправомірними діями потерпілого та вбивством пройшов значний проміжок часу, потерпілий відпочивав не менше 15 хвилин, засуджений спокійно підійшов до ліжка, дістав зброю, привів її у бойову готовність, після чого вистрілив, що виключало стан афекту.

Крім того дані висновку судово-психіатричної експертизи підтверджували, що засуджений не перебував у стані афекту, а лише у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, легке тілесне ушкодження, а саме синець на шиї, яке отримав засуджений, не могло бути достатньою підставою для юридичного визначення стану сильного душевного хвилювання.

Суд встановив, що мотивом злочину була помста за образи з боку потерпілого. Засуджений діяв умисно, усвідомлюючи свої дії, і вчинив вбивство не у стані афекту, а після конфлікту, саме з мотивів помсти.

Мотив помсти підтверджувався, зокрема, поясненнями самого засудженого про те, що між ним і потерпілим були тривалі неприязні відносини, конфлікт виник на ґрунті постійних образ з боку потерпілого. Також, показаннями свідка про те, що засуджений діяв послідовно, спокійно підійшов, дістав зброю, привів її в бойову готовність і здійснив постріли. При цьому дані судово-психіатричної експертизи вказували, що засуджений усвідомлював свої дії і не перебував у стані афекту.

Виходу суду за межі обвинувачення не було встановлено. Доводи про стан афекту не знайшли підтвердження, оскільки між конфліктом і вбивством пройшов значний час, а обвинувачений діяв холоднокровно.

Апеляційний суд підтвердив, що вина ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства за ч. 1 ст. 115 КК України доведена сукупністю досліджених доказів, які суд першої інстанції належно оцінив, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Щодо доводів захисника про порушення права на захист.

У ході апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції встановив, що з моменту затримання інтереси ОСОБА_5 представляли три захисники, яких він сам обирав. Відводів їм не заявляв, скарг на їхнє представництво не подавав. Коли виникли претензії до захисника ОСОБА_6 , апеляційний суд задовольнив клопотання про його заміну на захисника ОСОБА_4 .

Крім того, після спілкування з новим захисником, засуджений особисто подав доповнення до апеляційної скарги, яка була раніше складена попереднім захисником.

Ці доповнення формально суперечать правовій позиції Верховного Суду (постанова ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі 304/1035/20), яка вказує, що змінювати або доповнювати апеляційну скаргу має право лише її автор.

Попри формальну невідповідність, колегія суддів апеляційного суду вирішила врахувати ці доповнення, оскільки сам засуджений у судовому засіданні посилався на ті ж доводи, що й у доповненнях. Крім того суд керувався принципом не порушення права на захист.

Тому, задля забезпечення права на захист, доповнення були розглянуті по суті, хоча й подані не тим суб`єктом, що складав первинну скаргу.

Отже, доводи про неефективний захист не знайшли підтвердження, оскільки засуджений мав можливість узгоджувати позицію, подавати скарги та клопотання, чим і скористався у повному обсязі.

Доводи захисника про неврахування пом`якшуючих обставин, були предметом перевірки апеляційного суду.

Суд першої інстанції мотивовано відмовив у визнанні щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину як пом`якшуючих обставин, оскільки засуджений не визнав умисел, намагався применшити свою вину, не висловлював щирого жалю.

Твердження про невідповідність покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості також були перевірені.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи розмір призначеного покарання, врахував ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, обставини вчинення умисного вбивства, з використанням автоматичної зброї, у стані алкогольного сп`яніння, його особу, який раніше не судимий, військовослужбовець, негативно характеризується за місцем служби, наявність обтяжуючої обставини, відсутність пом`якшуючих, позицію потерпілої сторони, яка наполягала на максимально суворому покаранні.

Апеляційний суд погодився, що покарання призначене вироком суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 11 років не є явно несправедливим, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах розумного балансу між суворістю та метою виправлення.

Відхиляючи доводи сторони захисту апеляційний суд послався на практику ККС наведену у постановах від 04 жовтня 2022 року (справа № 523/4890/19) та від 12 грудня 2023 року (справа № 127/1070/20). У цих рішеннях зазначається, що при призначенні покарання суд має врахувати не лише тяжкість злочину, а й поведінку засудженого, його ставлення до вчиненого, обставини справи та інтереси потерпілих.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з наведеними в ухвалі висновками, зокрема щодо справедливості призначеного вироком суду покарання засудженому та правових підстав для можливості застосування ст. 69 КК України не вбачає.

Отже, незважаючи на заміну захисника, апеляційний суд повністю розглянув усі доводи, включно з доповненнями засудженого. Це свідчить про дотримання принципу повного розгляду та відповідності ухвали вимогам ст. 419 КПК України щодо змісту, мотивів і належного обґрунтування судового рішення, тому колегія суддів касаційного суду не вбачав підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у скарзі доводів захисника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 червня 2025 року стосовно останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8