Номер провадження: 11-сс/813/2123/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2025 про арешт майна у к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та було накладено арешт на вилучений під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон iPhone 15 PRO, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 шляхом позбавлення права на володіння, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя вказував на те, мобільний телефон відповідає критеріям речового доказу, міг бути знаряддям злочину що свідчить про необхідність його збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_8 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що порушує усталену практику ЄСПЛ з таких підстав:

- оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності ОСОБА_8 та його представника;

- ОСОБА_8 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, та добровільно надав пароль від телефону, розблокував його, тобто сприяв органу досудового розслідування. Відтак, з огляду на відсутність системи логічного захисту, орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення його огляду;

- протокол огляду мобільного телефону не містить інформацію про спілкування ОСОБА_8 з будь-якими особами з приводу отримання довідок РТЦК та СП щодо зняття автомобілів з обліку РТЦК та СП. Також у протоколі огляду відсутня інформація з приводу спілкування ОСОБА_8 з особами, які на думку органу досудового розслідування, причетні до вчинення протиправних дій;

- фактично клопотання прокурора містить формальне посилання на приписи ст. 170 КПК України та не містить мети накладення арешту;

- накладення арешту при зазначених обставинах не є співмірним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10.10.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та зобов`язати слідчого повернути вилучене у ОСОБА_8 майно.

У судовому засіданні апеляційного суду представники власника майна підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, водночас представник прокуратури, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, із жодними клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію представників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

До Одеського управління ДВБ НП України надійшла оперативна інформація щодо незаконної діяльності групи «бігунків», які налагодили корупційну схему з отримання неправомірної вигоди від службових осіб підприємств за послуги в територіальних сервісних центрах МВС в Одеській області по ухиленню від виконання вимог Постанови КМУ №1921 від 28.12.2000 «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок».

В ході виконання доручення оперативним підрозділом встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень причетні зокрема: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 які можуть зберігати речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні за адресами мешкання.

Згодом, 08.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 та був виявлений і вилучений мобільний телефон.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту прокурорвизначив метою накладення арешту на майно збереження речових доказів( а.с.7).

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання прокурора не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.09.2025 була скасована ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 про арешт зазначеного вище мобільного телефону, клопотання про арешт майна було повернуто прокурору для усунення недоліків.

У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчим суддею констатовано, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню.

Водночас, зі змісту протоколу обшуку вбачається, що ОСОБА_8 не перешкоджав огляду мобільного телефону.

Дійсно, до клопотання було долучено скріншоти екрану мобільного телефону, у якому міститься листування з приводу зокрема поставлення на облік транспортних засобів.

В той же час, апеляційний суд зауважує, що інтерес для кримінального провадження становить не сам телефон, а інформація, яку він містить. При цьому, матеріали справи не містять відомостей з приводу призначення будь яких експертиз з метою, до прикладу, відновлення знищеної інформації, тощо.

Визначення слідчим майна речовими доказами у кримінальному провадженні за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у накладенні арешту.

Посилання прокурора у клопотанні на можливість застосування спеціальної конфіскації, на переконання апеляційного суду є передчасним з огляду на відсутність у ОСОБА_8 будь-якого статуту у зазначеному кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для застосування такого заходу забезпечення як арешт майна.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, кількість імовірних фігурантів по справі, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи матеріали у поєднанні із відсутністю у ОСОБА_8 будь-якого процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні не можуть бути безумовними підставами для накладення арешту на майно.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів справи не виключає відношення вилученого мобільного телефону, а саме інформації, яку він містить до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2025 про арешт вилученого 08.07.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , мобільного телефону iPhone 15 PRO у к/п № НОМЕР_3 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_20 про арешт мобільного телефону iPhone 15 PRO, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , вилученого 08.07.2025 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору-процесуальному керівнику у к/п №0000229 від 05.03.2025 для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4