УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , яке подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 травня 2025 року за № 0001520, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, не одруженого, не працює, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаним клопотанням, яке погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001520 від 08 травня 2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 години 00 хвилин 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно ч.5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Причетність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001520 доказами, а саме:

- актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2025 року з доданими до нього документами;

- рапортом командира роти резерву рядового складу старшого лейтенанта ОСОБА_8 військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2025 року;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2025 року №717;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 06 листопада 2025 року;

- повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 06 листопада 2025 року;

- протоколом допиту підозрюваного від 06 листопада 2025 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження № 0001520.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1)переховування від органів досудового розслідування та/або суду;

3)незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно ч.5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією в особливий період.

ОСОБА_5 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 години 00 хвилин 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім в умовах воєнного стану в Україні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

Підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи викладене, у разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто в подальшому не з`являтись у військову частину з метою ухилення від походження військової служби в особливий період в умовах воєнного стану в Україні.

Підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Але, незважаючи на викладене, підозрюваний ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, знову обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що згідно ч.5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Враховуючи викладене, існують ризики, передбачені п.1),5) ч.1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/б суду; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому останній підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходив військову службу, які надали викривальні покази в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001520, в тому числі шляхом вмовлянь, погроз, підкупу, з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування і судового розгляду та встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.221 КПК України, підозрюваний та захисник підозрюваного мають право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

В ході досудового розслідування допитані не всі встановлені органом досудового розслідування свідки вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений п.3) ч.1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4) ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 заявлені в клопотанні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Зазначив, що в ході досудового розслідування органом досудового розслідування, відповідно до п. 4) ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Просив врахувати обставини вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме: нехтування підозрюваним конституційним обов`язком громадянина із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, Статутами Збройних Сил України, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують порядок проходження військової служби, а тому дії підозрюваного ОСОБА_5 в умовах воєнного стану в Україні становлять надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

Підозрюваний ОСОБА_5 заходів для повернення у військову частину для подальшого проходження служби не вживав; був затриманий в порядку статті 208 КПК України. З клопотанням про бажання повернутись для подальшого проходження військової служби звернувся лише після затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, просив не визначати розмір застави при обранні міри запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 частково заперечив проти задоволення заявлених в клопотанні вимог про обрання підозрюваному ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Просив визначити розмір застави при обранні міри запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визначає, має бажання повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення визнав; підтримав захисника частково; зазначив, що має бажання повернутися до військової частини для проходження військової служби. Повідомив, що не має можливості внести заставу навіть у мінімальному розмірі ; не заперечував проти задоволення клопотання слідчого, погодженого прокурором, про обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Заслухавши прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження № 0001520, надані учасниками докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей, надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001520 внесені до вказаного реєстру 08 травня 2025 року за фабулою: « ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 год. 00 хв. 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 06 листопада 2025 року його було затримано в порядку ст. 208 КПК України слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що за адресою: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 17» - правова кваліфікація ч.5 ст.407 КК України.

Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001520 від 08 травня 2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 год. 00 хв. 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно ч.5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відомості, викладені у:

- акті службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2025 року з доданими до нього документами;

- рапорті командира роти резерву рядового складу старшого лейтенанта ОСОБА_8 військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2025 року;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2025 року №717;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_9 ;

- протоколі допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 06 листопада 2025 року;

- повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 06 листопада 2025 року;

- протоколі допиту підозрюваного від 06 листопада 2025 року,

свідчать про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, -

караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно ч.5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім в умовах воєнного стану на території України кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, що згідно ч.5 ст.12 КК України, класифікуються як тяжкий злочин, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

1)переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду;

3)незаконний вплив підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні;

4)перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та/або продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній підозрюється.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96) від 26 липня 2001 року, «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», тобто тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією в особливий період.

ОСОБА_5 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 години 00 хвилин 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім в умовах воєнного стану в Україні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

Підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи викладене, у разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто в подальшому не з`являтись у військову частину з метою ухилення від походження військової служби в особливий період в умовах воєнного стану в Україні.

Підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності:

08 вересня 2004 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком один рік;

06 грудня 2004 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185, ч.1 ст 309, ч.4 ст. 70, ст. 75 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком три роки;

18 жовтня 2005 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки вісім місяців;

12 грудня 2011 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області, зміненим Апеляційним судом Черкаської області 28 лютого 2012 року, засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік. Звільнений 04 липня 2012 року по відбуттю покарання.

Але, незважаючи на викладене, підозрюваний ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, знову обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що згідно ч.5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Враховуючи викладене, існують ризики, передбачені п.1),5) ч.1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/б суду; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому останній підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходив військову службу, які надали викривальні покази в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001520, в тому числі шляхом вмовлянь, погроз, підкупу, з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування і судового розгляду та встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.221 КПК України, підозрюваний та захисник підозрюваного мають право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

В ході досудового розслідування допитані не всі встановлені органом досудового розслідування свідки вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений п.3) ч.1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4) ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, існують ризики, передбачені п.1),5) ч.1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/б суду; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому останній підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходив військову службу, які надали викривальні покази в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001520, в тому числі шляхом вмовлянь, погроз, підкупу, з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування і судового розгляду та встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.221 КПК України, підозрюваний та захисник підозрюваного мають право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

В ході досудового розслідування допитані не всі встановлені органом досудового розслідування свідки вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений п.3) ч.1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення визнав; зазначив, що має бажання повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби в складі Збройних Сил України; разом з тим, пояснити причини не повернення до військової частини та невжиття заходів для цього, а саме: в період з 09 березня 2025 року і до його затримання в порядку ст. 208 КПК України 06 листопада 2025 року, - не зміг; зазначив, що конфліктні ситуації під час проходження ним військової служби були відсутні; зазначив, пройшов лікування у лікаря стоматолога; мав можливість відвідувати магазин.

Згідно ст. 23 КПК України, слідчий суддя досліджує докази безпосередньо.

Доказів вжиття підозрюваним ОСОБА_5 заходів на підтвердження доводів останнього про наявність наміру повернутись до військової частини для продовження проходження військової служби (звернення до командира військової частини НОМЕР_1 , органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, одного із батальйонів резерву, Державного бюро розслідувань або Національної поліції України, прокурора тощо), окрім клопотання останнього від 06 листопада 2025 року, що складене після його затримання 06 листопада 2025 року в порядку ст. 208 КПК України матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0001520, досліджені слідчим суддею безпосередньо, не містять і підозрюваним та захисником підозрюваного слідчому судді не надано.

В судовому засіданні прокурор Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 повідомив, що підозрюваний ОСОБА_5 заходів для повернення у військову частину для подальшого проходження служби не вживав; самостійно до органу досудового розслідування або до командира військової частини не звертався; останній був затриманий в порядку статті 208 КПК України. З клопотанням про бажання повернутись для подальшого проходження військової служби звернувся лише після його затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні останнім в умовах воєнного стану в Україні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

Підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений. п. 1) ч.1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією в особливий період.

ОСОБА_5 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не пізніше 08 години 00 хвилин 09 березня 2025 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташовувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Враховуючи викладене, у разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто в подальшому не з`являтись у військову частину з метою ухилення від походження військової служби в особливий період в умовах воєнного стану в Україні.

Підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності:

08 вересня 2004 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком один рік;

06 грудня 2004 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185, ч.1 ст 309, ч.4 ст. 70, ст. 75 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком три роки;

18 жовтня 2005 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області засуджений за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки вісім місяців;

12 грудня 2011 року вироком Черкаського районного суду Черкаської області, зміненим Апеляційним судом Черкаської області 28 лютого 2012 року, засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік. Звільнений 04 липня 2012 року по відбуттю покарання.

Але, незважаючи на все викладене, підозрюваний ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, знову обгрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні тяжкого злочину.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений п.5) ч.1 ст. 177 КПК України, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому останній підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходив військову службу, які надали викривальні покази в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001520, в тому числі шляхом вмовлянь, погроз, підкупу, з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від раніше наданих показів, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування і судового розгляду та встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.221 КПК України, підозрюваний та захисник підозрюваного мають право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

В ході досудового розслідування допитані не всі встановлені органом досудового розслідування свідки вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, існує ризик, передбачений п.3) ч.1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, органом досудового розслідування, відповідно до п. 4) ч.1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчим та прокурором доведено належними достатніми достовірними доказами наявність ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під тягарем кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого останній обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється; може незаконно вливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

06 листопада 2025 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті,

- караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Підозрюваний ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні в умовах воєнного стану в Україні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Враховуючи викладене, до підозрюваного ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором та слідчим доведено належними, достатніми, достовірними доказами наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 шляхом застосування відносно останнього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення визнав; підтримав захисника частково; зазначив, що має бажання повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби в складі Збройних Сил України; разом з тим, пояснити причини невжиття заходів для повернення до військової частини для продовження проходження військової частини з 09 березня 2025 року в не зміг; зазначив, що конфліктні ситуації під час проходження ним військової служби були відсутні; зазначив, пройшов лікування у лікаря стоматолога; мав можливість відвідувати магазин. Повідомив, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та відбував кримінальне покарання. Зазначив, що не має можливості внести заставу навіть у мінімальному розмірі; не заперечував проти задоволення клопотання слідчого, погодженого прокурором, про обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 84, 92, 176, 177, 178, 182, 183, 193, 196, 369 - 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , яке подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 травня 2025 року за № 0001520, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, тобто до 04 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виконання ухвали слідчого судді підлягає направленню до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Виконання ухвали слідчого судді в частині доставки підозрюваного ОСОБА_5 до місця утримання під вартою Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», доручити РКС ГУНП в Черкаській області.

Копію ухвали направити до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити підозрюваному, захиснику підозрюваного, прокурору та слідчому.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 10 листопада 2025 року.

Слідчий суддя - ОСОБА_1