Номер провадження: 11-кп/813/2692/25
Справа № 497/2622/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , проаналізувавши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на протокольну ухвалу Болградського райсуду Одеської обл. від 20.10.2025, якою було відмовлено в зупиненні судового провадження під час судового розгляду к/п №0000001 від 29.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Вищезазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції, постановленою під час судового розгляду к/п №0000001 в судовому засіданні від 20.10.2025 без виходу складу суду в нарадчу кімнату (протокольна ухвала), було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зупинення судового провадження в даному кримінальному провадженні у зв`язку із тим, що обвинувачений не був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, а є військовослужбовцем за контрактом.

Згодом, 27.10.2025 захисником ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , через канцелярію суду 1-ої інстанції було подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій останній просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання сторони захисту про зупинення судового провадження стосовно ОСОБА_4 до закінчення воєнного стану в Україні або до звільнення з військової служби.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).

Вимогами ч. 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами 1-ої інстанції та не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

На підставі системного аналізу вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 335 КПК України, вбачається, що рішення суду 1-ої інстанції про зупинення судового провадження (відмову в зупиненні судового провадження) в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Враховуючи викладене вище, суддя-доповідач доходить висновку про те, що оскаржувана протокольна ухвала Болградського райсуду Одеської обл. від 20.10.2025 про відмову в зупиненні судового провадження стосовно ОСОБА_4 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 оскаржує ухвалу, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, то вважаю, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та повернути її апелянту.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 335, 350, 370, 392, 399, 419, 532, 615 КПК України, суддя доповідач

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , на протокольну ухвалу Болградського районного суду Одеської обл. від 20.10.2025, якою було відмовлено в зупиненні судового провадження стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Копію ухвали разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати захиснику ОСОБА_3 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2