Справа № 756/1355/26
Провадження № 1-кс/756/336/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2026 року за № 0000166,

В С Т А Н О В И В :

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:

- предмет чорного кольору, зовні схожий на пістолет з маркуванням «BLOW TR34», номер НОМЕР_1 , Cal.9mm P.A.K.;

- предмет, чорного кольору зовні схожий на магазин до пістолету;

- чотири предмети, зовні схожі на набої з маркуванням «ВІЙ 9mm Р.А.».

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2026 року за № 0000166, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

28.01.2026 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві в порядку ст. 208 КПК України, за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 15, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві виявлено та вилучено наведене у клопотанні майно.

Слідчий просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна ОСОБА_4 та його захисник у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, подали до суду заяву про розгляд клопотання без їх участі, не заперечують проти клопотання. Неприбуття власника у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий зазначив, що 27.01.2026 приблизно о 19:54 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Дмитра Павличка, 3/4, поблизу магазину «АТБ», де в той час перебував ОСОБА_7 , діючи умисно, вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене за допомогою предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , а в подальшому, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, почав плювати в обличчя останньому, після чого дістав з внутрішньої кишені куртки предмет, схожий на пістолет, відвів затвор у крайнє заднє положення та, спрямувавши його в обличчя ОСОБА_7 , здійснив один постріл.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме: контузію важкого ступеня, множинні сторонні тіла під шкірою повік, кон`юнктиви склери та рогівки, травматичний субкон`юнктивальний крововилив, обширну травматичну ерозію рогівки та набряк рогівки лівого ока.

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими слідчим матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, свідків, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення тощо.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

28.01.2026 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві в порядку ст. 208 КПК України, за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 15, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві виявлено та вилучено зазначене майно, а саме:

- предмет чорного кольору, зовні схожий на пістолет з маркуванням «BLOW TR34», номер НОМЕР_1 , Cal.9mm P.A.K.;

- предмет, чорного кольору зовні схожий на магазин до пістолету;

- чотири предмети зовні схожі на набої з маркуванням «ВІЙ 9mm Р.А.».

Слідчий просив накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 28 січня 2026 року зазначені у клопотанні речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Належність майна ОСОБА_6 підтверджується фактом вилучення його в ході особистого обшуку. якому належить вилучене майно.

Таким чином, зазначене у клопотанні майно може містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, знаряддя вчинення злочину, сліди його вчинення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі для проведення експертиз.

Викладене свідчить, що зазначене майно, вилучене в ході особистого обшуку, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований слідчим спосіб арешту майна шляхом заборони користуватися та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування та відчуження на майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- предмет чорного кольору, зовні схожий на пістолет з маркуванням «BLOW TR34», номер НОМЕР_1 , Cal.9mm P.A.K.;

- предмет, чорного кольору зовні схожий на магазин до пістолету;

- чотири предмети зовні схожі на набої з маркуванням «ВІЙ 9mm Р.А.».

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1