У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000030, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Вітовського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вітовського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення.

Ухвалено, строк відбуття покарання ОСОБА_5 обраховувати з 11.01.2024 р., зарахувавши йому в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення, починаючи з цієї дати, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено, залишити ОСОБА_5 , до набрання вироку законної сили, міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у виді витрат із залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в загальній сумі 28 715,41 грн.

Ухвалено, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на її користь у відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Вказує, що у вступній частині оскаржуваного вироку суд зазначає, що 10.01.2024 р., близько о 16.00 год., ОСОБА_5 , перебував за своїм місцем проживання в с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області, де, до його будинку зайшов односелець ОСОБА_9 . Однак, свідок ОСОБА_10 , суду показала, що 10.01.2024 р. знаходячись за місцем свого мешкання, у АДРЕСА_2 , приблизно о 16.30 год. вона вийшла на подвір`я та чула голос раніше знайомого їй ОСОБА_11 , який виражався нецензурною лайкою та вибивав вхідні двері до помешкання ОСОБА_5 .

На запитання сторони захисту, свідок повідомила, що потерпілий, в стані сп`яніння, бував дуже агресивним та постійно провокував бійки.

Захисник звертає увагу на те, що згідно висновку експерта № 110 від 12.02.2024 р., при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_12 , виявлений етиловий спирт у концентрації 2,81 ‰, що, стосовно до живих осіб, може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, факт протиправного проникнення до помешкання підтвердив і обвинувачений ОСОБА_5 , який в суді показав, що про зустріч з потерпілим не домовлявся. Коли потерпілий проник до його помешкання, він спав, та, прокинувся від того, що останній почав наносити йому удари в обличчя.

Факт наявності на обличчі обвинуваченого тілесних ушкоджень вбачається з відеозапису слідчого експерименту, який проведено за участі останнього 16.02.2024 р.

Також про відсутність прямого умислу у ОСОБА_5 умисного протиправного позбавлення життя потерпілого свідчить той факт, що саме обвинувачений викликав поліцію та швидку допомогу.

На переконання сторони захисту, ОСОБА_5 , діяв з метою захисту від незаконного проникнення до його житла і протиправного посягання з боку потерпілого, що створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. Зважаючи на обстановку та обставини події, місце де вони відбувалися, ОСОБА_5 дійсно мав підстави побоюватись за своє життя і здоров`я, а тому застосував кухонний ніж, з метою захисту.

На підставі викладеного захисник вважає, що вина ОСОБА_5 , у вчиненні умисного вбивства не доведена поза розумним сумнівом.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

10.01.2024 р., близько 16.00 год., ОСОБА_5 перебував за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 . До його будинку зайшов односелець ОСОБА_9 , накинувся на нього з образами та погрозами, між ними виникла сварка на ґрунті особистих неприязних відносин, під час якої ОСОБА_5 наніс потерпілому декілька ударів кулаком в область голови, від чого ОСОБА_9 впав на підлогу. Під час цього у ОСОБА_5 , через неприязнь та агресивну протиправну поведінку ОСОБА_13 , виник зненацька умисел на умисне протиправне позбавлення його життя. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 взяв кухонний ніж в праву руку та наніс ним один удар ОСОБА_13 , який лежав на підлозі, в область грудної клітини зліва, де знаходився життєво-важливий орган - серце, спричинивши сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням аорти лівої легені, внутрішньо-плевральної кровотечі, внаслідок цих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого на місці події.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з цим, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

Стосовно обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Так, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, судом першої інстанції зроблено на підставі фактичних даних, що містяться, зокрема у протоколі огляду місця події від 10.01.2024 р., за змістом якого в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , виявлений труп чоловіка ( ОСОБА_11 ) та ніж зі слідами бурого кольору, а також сукупності судово-медичних, імунологічних, цитологічних та ДНК експертних досліджень, які узгоджено підтверджують, що:

- причиною смерті ОСОБА_13 є однократне колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням аорти та лівої легені, що супроводжувалося масивною внутрішньоплевральною кровотечею та гострою крововтратою (висновок експерта № 110 від 12.02.2024 р.). Морфологія рани № 1 (щілиноподібна форма, один кінець близький до гострого, рановий канал, глибина з перевагою над довжиною рани) характерна для дії плаского колючо-ріжучого предмета з вістрям (ніж) і свідчить про цілеспрямоване прикладання значної сили у життєво важливу ділянку. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_13 у вигляді поодиноких синців, саден є легкими, ознак активної оборони (характерних порізів на кистях, «захисних» ушкоджень) не виявлено, при цьому локалізація смертельного поранення відповідає положенню обличчям до нападника, що узгоджується з механізмом цілеспрямованого ураження грудної клітини. За токсикологією у крові потерпілого виявлено 2,81‰ етилового спирту (сильне сп`яніння);

- на ножі, вилученому у помешканні ОСОБА_5 , виявлено кров людини з ДНК-профілем, що збігається з профілем потерпілого ОСОБА_11 . Домішки на окремих ділянках мають змішаний характер, де домінує ДНК потерпілого і виключається походження від обвинуваченого (висновок експерта № СЕ-19/115-24/1195-БД від 29.01.2024р.);

- на куртці та штанах, вилучених у ОСОБА_5 , виявлено як «чисті» сліди крові потерпілого, так і «змішані» сліди крові обох осіб (висновки експертів № СЕ-19/115-24/1186-БД від 06.02.2024 р., № СЕ-19/115-24/1184-БД від 07.02.2024 р.);

- групові серологічні ознаки крові на одязі потерпілого та змивах з підлоги відповідають групі потерпілого і виключають походження від обвинуваченого (висновки експертів № 65-і, № 67-і, № 44/ц та інші).

Загалом експертні висновки підтверджують одна одну та дані огляду місця події, джерелом кров`яних слідів на ножі, частині одягу обвинуваченого та у приміщенні є потерпілий, характер і параметри смертельної рани об`єктивно свідчать про прицільне, силове ураження життєво важливої ділянки колючо-ріжучим предметом.

Допитані судом першої інстанції свідки показали наступне:

- ОСОБА_14 чула близько 16.00-16.30 год. крики та стукіт у двері будинку ОСОБА_5 , зазначила, що потерпілий ОСОБА_9 перебував у стані сп`яніння раніше поводився агресивно та провокував конфлікти;

- ОСОБА_8 (потерпіла) дізналася про смерть брата зі слів поліції інформативних даних про обставини події не надала;

- ОСОБА_15 заходила до будинку після обіду, бачила, як ОСОБА_5 сидів зверху на потерпілому й стискав його подробиць удару ножем не спостерігала.

Показання свідків є фрагментарними й більше описують передконфліктну обстановку та короткі епізоди після інциденту, при цьому вони не спростовують даних експертиз щодо механізму смертельного ураження.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх сукупність та взаємозв`язок є достатньою для ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

З приводу доводів захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 діяв у стані необхідної оборони, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За положеннями ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Дії особи кваліфікуються за ст. 124 КК України тоді, коли заподіяння тяжкого тілесного ушкодження вчиняється лише з метою захисту прав та інтересів від суспільно небезпечних посягань або затримання злочинця і доставляння його відповідним органам влади.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 вини не визнав, пояснив, що спав удома, прокинувся від ударів ОСОБА_13 , оборонявся, повалив його на підлогу, побачив на підлозі ніж, узяв у руку щоб налякати, після чого від удару потерпілого коліном упав на потерпілого, і ніж випадково увійшов у грудну клітку. Після цього, за його словами, перевірив стан потерпілого, перетягнув до веранди та викликав поліцію і швидку.

Проте, такі твердження обвинуваченого, в частині випадковості завдання удару ножем в життєво важливий орган потерпілого, є необґрунтованими, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

За встановлених обставин, навіть якщо виходити з версії обвинуваченого про початкові удари з боку потерпілого, встановлено, що перед нанесенням колото-різаної рани потерпілий уже перебував на підлозі, а обвинувачений був зверху, це узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_15 та з локалізацією легких ушкоджень у потерпілого. Ознак триваючого, невідворотного посягання, яке не можна було припинити менш небезпечним способом, матеріали не містять.

Відповідно до встановлених обставин обвинуваченим ОСОБА_5 був використаний ніж з прицільним ураженням у зону серця. Зокрема за висновком № 110, для проникнення ранового каналу через грудну клітку, легеню та аорту була прикладена значна сила, а відтак такий спосіб об`єктивно є смертельно небезпечним і явно не відповідає характеру первинного конфлікту (удари руками), отже не вкладається у необхідну оборону.

До застосування ножа, у ОСОБА_5 були реальні можливості припинити протиправні дії ОСОБА_16 менш небезпечними засобами відхід, виклик поліції або сусідів, тим більше він зробив це вже після події, утримання опонента до приїзду поліції тощо. Використання холодної зброї обрано ним добровільно. Крім того, немає типових ушкоджень на кистях, передпліччях, що вказували б на бійку з взаємним блокуванням леза, натомість є одна цілеспрямована колото-різана рана в життєво важливий орган.

Виклик поліції та швидкої медичної допомоги свідчить про подальшу реакцію ОСОБА_5 , але не спростовує умисного характеру самого ураження.

Обставини, на які посилається захист, зокрема алкогольне сп`яніння потерпілого, агресивність та протиправне проникнення до житла пояснюють передумови конфлікту, але не змінюють правової суті дій ОСОБА_5 , а саме спрямованого колото-різаного ураження життєво важливої ділянки з наслідком у вигляді смерті потерпілого.

За таких обставин, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини свідчать про відсутність такого акту суспільно-небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_13 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_5 , що у свою чергу могло викликати в останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Тому, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку, що ОСОБА_5 , в даному випадку, перебував у стані необхідної оборони та діяв з перевищенням її меж. Натомість, вчинення таких дій ОСОБА_5 відносно беззахисного потерпілого, який лежав на підлозі, свідчить про те, що обвинувачений бажав заподіяти ОСОБА_13 смерть та діяв з відповідним умислом.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України доведена належними, допустимими й достатніми доказами, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для скасування або зміни вироку, як того просить апелянт не має. Покарання за вчинений злочин призначене відповідно до вимог ст. ст. 65, 67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Вітовського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року відносно ОСОБА_5 , залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3