ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 671/379/25

Провадження № 11-кп/820/111/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0003664, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Волочиського районного суду від 21 жовтня 2025 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Авратин Волочиського району Хмельницької області, громадянку України, українку, із середньою освітою, не працюючу, розлучену, на утриманні малолітня дитина, зареєстровану та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 200000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги представника потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 11938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 05 копійок.

Скасовано арешт у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування майном, що накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2024 року на автомобілі «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 та «LADA 212140» д.н.з. НОМЕР_2 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 25.11.2024 близько 11 години 50 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги Т2320, зі сторони с. Користова в напрямку с. Гарнишівка, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, не врахувала дорожню обстановку, на 4 км + 800м вказаної автодороги, поряд кладовища, що в с. Іванівці, Волочиської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, рухаючись зі швидкістю 50 км/год., втратила курсову стійкість керованого нею автомобіля, через що,в некерованому стані виїхала на зустрічну смугу руху де відбулось зіткнення передньою частиною автомобіля «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 із передньою лівою частиною автомобіля «LADA 212140» д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_6 рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 вимог ПДР, водію автомобіля «LADA 212140» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому діафізу лівоі? стегновоі? кістки зі зміщенням кісткових відламків, в сукупності за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).

Своїми діями ОСОБА_9 порушила вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, за змістом якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Вище вказані порушення вимог правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

Таким чином, своїми діями, які полягають у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Не оспорюючи кваліфікацію дій, а також доведеність вини обвинувачена та захисник подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Волочиського районного суду від 21 жовтня 2025 року змінити, визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 3 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути на користь потерпілого 10000 гривень моральної шкоди. В задоволенні вимог щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги аргументують тим, що вирок Волочиського районного суду Хмельницької області в частині призначеного судом додаткового покарання не обґрунтований.

Стверджують, що обвинувачена ОСОБА_9 вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялась, позитивно характеризується, більшої частини події дорожньо-транспортної пригоди не пам`ятає, оскільки втратила свідомість.

Вважають, що призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є більш суворим, аніж основне покарання у виді штрафу.

Звертають увагу, що позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом, або за систематичне його порушення. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, будь-яких адміністративних правопорушень остання не вчиняла.

Також просять врахувати, що ОСОБА_9 також отримала тілесні ушкодження та потрапила у КНП «Волочиська ЦРЛ» з діагнозом «Закритий відламковий перелом внутрішньої медіальної щиколотки лівої гомілки зі зміщенням відламків. Струс головного мозку».

Звертають увагу, що судом не досліджено матеріали цивільного позову, розмір моральної шкоди не обґрунтований, не підтверджений належними доказами та не мотивований у вироку суду.

Зазначають, що обвинувачена сплатила кошти за лікування потерпілого у медичному закладі, що місцевим судом не взято до уваги.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу звертають увагу на те, що в судовому засіданні ці вимоги заявлено представником потерпілого безпосередньо та судом не надано часу та можливості іншим учасникам справи ознайомитись з цими документами. Захисник обвинуваченої не ознайомилась зі змістом документу на підтвердження заявлених витрат на правову допомогу, оскільки суд не надав їй такої можливості.

Вказують, що на підтвердження витрат на надання правничої допомоги представником потерпілого надано копію Договору про надання правової допомоги (здійснення представництва у кримінальному провадженні) від 11 березня 2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Фіщук та Партнери» та ОСОБА_6 , а також Додатковий договір до Договору про надання правової допомоги від 11.03.2025 року у кримінальному провадженні №0002897 від 14.09.2024 року, судова справа №671/379/24, які не мають ніякого відношення до кримінального провадження відносно ОСОБА_9 .

Стверджують, що потерпілим та його представником не доведено належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що у обвинуваченої відсутнє щире каяття, заподіяну шкоду остання не відшкодувала, навіть частково, з потерпілим не примирилася, а тому призначене їй покарання повністю ґрунтується на вимогах закону.

Зазначає, що потерпілий до даного часу не відновив своє здоров`я, обмежений у самостійному пересуванні, відчуває болі та дискомфорт внаслідок перенесеної травми, що спричинило порушення його звичного способу життя на тривалий час, не може виконувати свої трудові обов`язки у повному обсязі, а тому розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

Вказує, що у судовому засіданні під час з`ясування судом у обвинуваченої та її захисника можливості долучення Договору про надання правової допомоги та Додаткового договору з сумою правових витрат, останні не заперечили та не бажали ознайомитися з цими документами.

Звертає увагу, що у додатковому договорі з ОСОБА_6 від 11.03.2025 має місце технічна описка, де вказано інший номер кримінального провадження, та технічна описка у році номеру судової справи. Вказана технічна помилка жодним чином не виплинула на повноту та якість отриманої ОСОБА_6 правової допомоги. Крім цього, сторонами укладено додаткові угоди від 20.11.2025 де вказано про технічну помилку при укладанні угоди від 11.03.2025.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, прокурора, потерпілого та його представника щодо законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, правильність кваліфікації її дій, та обґрунтованість призначення основного покарання не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначення додаткового покарання, яке оспорює у поданій апеляційній скарзі сторона захисту, то воно, на переконання колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Грубе порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, яке полягає у неврахуванні дорожньої обстановки, що призвело до втрати курсової стійкості керованого нею автомобіля, виїзду на зустрічну смугу руху, та зіткнення із автомобілем під керуванням потерпілого ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, що спричинило останньому значне пошкодження здоров`я, яке потребує тривалого лікування, давало право місцевому суду призначити обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів враховує, що вибір водієм безпечної швидкості руху транспортного засобу є основою створення безпечних умов руху транспортного засобу та передумовою запобігання дорожньо-транспортним пригодам, оскільки саме дотримання безпечної швидкості дає змогу водієві своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, враховувати стан проїзної частини, погодні умови, інтенсивність руху та забезпечувати контроль над транспортним засобом, чого у даному провадженні водієм ОСОБА_9 дотримано не було.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 вимог ПДР, водію ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому діафізу лівоі? стегновоі? кістки зі зміщенням кісткових відламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли тривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу, що санкція інкримінованого обвинуваченій злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не передбачає альтернативного застосування додаткового покарання, дане покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим, а тому доводи сторони захисту про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 додаткового покарання більш суворого ніж основне, позбавлені правових підстав.

Посилання захисту на ту обставину, що призначене додаткове покарання обвинуваченій унеможливить виконання нею обов`язків щодо утримання малолітньої дитини, позбавлене обґрунтування неможливості виконання своїх материнських обов`язків без права керування транспортними засобами.

Сімейні обставини також не дають підстав для призначення обвинуваченій покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки не впливають на ступінь тяжкості скоєного нею злочину.

Твердження захисника та обвинуваченої про те, що суд при призначенні останній додаткового покарання не врахував обставини отримання нею під час ДТП ряду тілесних ушкоджень, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не впливають на обов`язковість призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України, та не є такими, що можуть бути враховані судом як підстава для незастосування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме протиправні дії ОСОБА_9 призвели до тих наслідків, які настали в результаті ДТП, в тому числі ушкоджень здоров`я обвинуваченої.

Додаткове покарання у даному випадку, на переконання колегії суддів, є необхідним засобом стимулювання виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 та попередження вчинення нею нових злочинів і підстав для його скасування не вбачається.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтується на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, завданої злочином.

Доводи сторони захисту про безпідставне завищення суми морального відшкодування є необґрунтованими.

Так, неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_9 допущено порушення одного із основних конституційних прав людини, а саме права на здоров`я, що призвело до порушення низки інших прав, зокрема, порушення нормального способу життя потерпілого та його сім`ї, адже ОСОБА_6 переніс значний психологічний стрес та фізичну біль внаслідок отримання тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим змушений перебувати у лікарні та понести відповідні витрати на лікування, душевні страждання, так як вказані обставини істотно змінили його звичний спосіб і ритм життя, що потребувало значних зусиль для його влаштування і відновлення.

Тривале медичне лікування, а отже і не можливість вести повноцінний спосіб життя, в тому числі виконувати свої трудові обов`язки у ТОВ «Енселко Агро», наявний дискомфорт і незручності, змушували ОСОБА_6 докладати значних зусиль для організації його життя, що в сукупності призвело до понесення потерпілим значної моральної шкоди. А тому стягнута сума моральної шкоди із обвинуваченої на користь потерпілого за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілого, є достатньою сатисфакцією.

З огляду на те, що здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, розмір моральної шкоди, яку спричинено потерпілому, суд визначив правильно.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 на момент настання шкоди застрахована у страховій компанії ПАТ «Страхова група «ТАС» є недоречними.

Наявність договору страхування цивільно-правової відповідальності не звільняє особу, яка заподіяла шкоду, від обов`язку відшкодувати цю шкоду, а визначає лише можливість подальшого звернення з вимогою до страховика в порядку, передбаченому законодавством.

Так, Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16 сформулював висновок, відповідно до якого потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права:

а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди;

б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування;

в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК підстав.

Потерпілий має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Цей висновок узгоджується з практикою Касаційного цивільного суду Верховного Суду (постанова від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156св18).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що цивільний позов пред`явлено безпосередньо до особи, яка завдала шкоди, та обґрунтовано вирішив спір у межах заявлених позовних вимог, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За таких обставин, посилання апелянта на неврахування судом факту страхування цивільно-правової відповідальності не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та не є підставою для його скасування чи зміни.

Твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження документів, які б підтверджували витрати потерпілого на правову допомогу у даному кримінальному провадженні, не ґрунтується на матеріалах справи.

Матеріали провадження містять належні та допустимі докази, що підтверджують понесені потерпілим витрати на правову допомогу, які були досліджені судом першої інстанції та яким надано відповідну правову оцінку.

Аргументи щодо невідповідності у договорі про правову допомогу від 11.03.2025 року номерів справи та кримінального провадження є очевидною арифметичною (технічною) опискою, яка не впливає на зміст, дійсність договору та обсяг наданої правової допомоги, не змінює предмет зобов`язання і не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Зазначена описка була виправлена шляхом складання додаткового договору від 20.11.2025 року, долученого в судовому засіданні місцевого суду.

При цьому, сторона захисту не заперечувала щодо доручення даного документу до справи та не заявляла клопотань про ознайомлення із його змістом.

Колегія суддів встановила, що між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги потерпілому. Таким чином, адвокат був залучений як представник потерпілого у даному кримінальному провадженні та здійснював представництво його інтересів, зокрема ознайомлювався з матеріалами провадження, надавав правові консультації, складав позовну заяву, брав участь у судових засіданнях.

За надану правову допомогу адвокат отримав гонорар у розмірі 30 000 гривень, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Отже, витрати потерпілого на правову допомогу у зазначеному розмірі є фактично понесеними, документально підтвердженими, необхідними та обґрунтованими, а тому об`єктивно підлягають стягненню з обвинуваченої у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_9 за тяжкістю призначеного покарання та завищеним розміром стягнення моральної шкоди, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої та захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3