Номер провадження: 11-кп/813/624/25
Справа № 946/2327/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10.04.2024 у кримінальному провадженні №0000072, внесеному до ЄРДР 09.02.2024 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, особи на піклуванні відсутні, працюючого за наймом, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 10.04.2024 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ст. 358 ч.1 КК України - штраф одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ст. 358 ч.4 КК України - штраф п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України через закінчення строків давності.

Провадження у цій частині відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Остаточне покарання визначено штраф п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також вироком стягнуто процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів.

В оскаржуваному вироку судом було встановлено наступне.

За результатами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у грудні 2016 року, точну дату та час дізнанням не встановлено, він, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та керування транспортними засобами, перебуваючи м. Одесі та знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, відшукав невстановлену особу, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, та надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та в електронній формі фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа передала ОСОБА_7 підроблене посвідчення водія, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером ЕВ210106 від 22 грудня 2016 року на ім`я ОСОБА_7 , видане ДІСГ в Одеській області що дає право особі керувати транспортними засобами категорії - А1, А2, В1, В2, В3, С, D1, D2, E1, E2, F1, F2, G1, G2, H,за що останній сплатив грошові кошти в сумі 5000 грн.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою.

Окрім того, 08 лютого 2024 року о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом колісним трактором марки «Беларус-82.1» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т1607, де був зупинений працівниками поліції для перевірки документів.

У цей момент у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на використання завідомо підробленого посвідчення, а саме завідомо підробленого посвідчення водія, та діючи умисно, для підтвердження своєї особи та права керування транспортним засобом, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером ЕВ210106 від 22 грудня 2016 року на ім`я ОСОБА_7 , видане ДІСГ в Одеській області на його ім`я є підроблене, використав завідомо підроблений документ, пред`явивши його працівнику поліції.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи обгрунтовує тим. що суд першої інстанції повинен був звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв?язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 27. ч. 1 ст. 358 КК України він вчинив у грудні 2016 року.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимо кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Відповідно ло ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв?язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Під час розгляду апеляційним судом скарги, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу частково та не заперечував щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав клопотання, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти задовлення клопотання сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч.2 ст.404 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Параграфом І глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.

Статтею 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Положеннями ст. 382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 382 КПК вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Статтею 394 КПК регламентовано питання особливостей апеляційного оскарження окремих категорій судових рішень. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України учасниками судового провадження не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив інкримінований кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України наприкінці грудня 2016 року.

Санкцією ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою проступку; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, положеннями ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вимоги ч. 8 ст. 284 КПК України регламентують, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Як визначено положеннями ч. 3 ст. 285 КК України, підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Таким чином, в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У постанові об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.12.2021 (справа №521/8873/18, провадження №51-413кмо 21) звернуто увагу на те, що імперативний обов?язок звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання.

В такому випадку, суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74 КК України.

При цьому, в постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в своїй постанові від 25.06.2025 по справі № 684/477/19 (провадження № 51-828км25) зазначено, що системний аналіз формулювань, використаних у кримінальному законі: «звільнення від покарання» (частини 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК), дає підстави для висновку, що під звільненням від покарання необхідно розуміти звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, передбаченого санкцією або призначеного судом, а саме від його призначення як форми примусу в цілому.

На відміну від цього суд звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а не від призначеного покарання та закрив кримінальне провадження в цій частині за відсутності підстав, передбачених ст.ст. 284 - 285 КПК України.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду вироку суду, до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Частиною 2 статті 49 КК України матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, минуло майже 9 років, стороною обвинувачення не надано суду апеляційної інстанції доказів того, що ОСОБА_7 вчинив інше кримінальне правопорушення чи ухилявся від досудового розслідування або суду, апеляційним судом роз`яснено ОСОБА_7 суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження та обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав.

Таким чином враховуючи, що у даному кримінальному закінчився строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни або скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - задоволеню.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2025 у кримінальному провадженні №0000072, внесеному до ЄРДР 09.02.2024 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4