Справа № 503/1647/25
Провадження № 1-кп/503/70/26
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2026 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з власних технічних засобів за участю прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , а також за участю обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції з ДУ "Одеський слідчий ізолятор" (дистанційне судове провадження) клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на нічний домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000359 від 03.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабове Подільського району Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Грабове Подільського району Одеської області, громадянина України, фактично проживаючого в АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), зареєстрованого в АДРЕСА_5 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_4 на початку травня 2025 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у нього виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб віком від 18 до 60 років, щодо яких дію обмеження на виїзд за кордон та які бажали незаконно перетнути державний кордон України, поза пунктами пропуску, за грошову винагороду.

З метою реалізації свого злочинного плану, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, відносно яких діють обмеження щодо виїзду за кордон на період дії воєнного стану, поза пунктів пропуску до Придністровського регіону Республіки Молдова, діючи з метою особистого збагачення, розуміючи, що він самостійно виконати дії, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, один не зможе та йому потрібні співучасники, ОСОБА_4 на початку травня 2025 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, запропонував своєму знайомому ОСОБА_6 , якого посвятив у свій злочинний план, вступити у попередню змову, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза визначеними державними пунктами пропуску Придністровського регіону Республіки Молдова, за грошову винагороду, на що останній надав свою згоду на участь у цьому, у зв`язку із чим вони розподілили між собою ролі для досягнення злочинного результату.

Згідно до попередньо узгодженого злочинного плану ОСОБА_4 повинен був розповсюджувати серед своїх друзів та знайомих інформацію про те, що за грошову винагороду він має можливість «допомогти» заінтересованим в цьому особам, перетнути державний кордон України поза визначеними державними пунктами пропуску громадян (далі «клієнт») та залишити територію України.

Після того, як знаходився «клієнт», останній інформувався про вартість незаконної «послуги» та суттєві умови її надання, а також щодо часу та приблизного місця незаконного переправлення через кордон («місця переходу») в районі прикордонного населеного пункту, а саме м. Кодима Подільського району Одеської області. В разі згоди з такими умовами, «клієнт» здійснював розрахунок з ОСОБА_4 за таку незаконну послугу, після чого ОСОБА_4 повинен був забезпечити переміщення раніше підшуканих осіб, які бажали незаконно перетнути державний кордон України з м. Одеса до м. Кодима Подільського району Одеської області, де з метою подальшого переміщення передати їх ОСОБА_6 .

В свою чергу, ОСОБА_6 , який офіційно перебуває за межами території України і оскільки являється місцевим жителем, добро орієнтується на місцевості, повинен незаконно перетнути державний кордон України на територію Подільського району Одеської області, а потім перебуваючи в Україні, пішки провести підшуканих осіб, які мали намір, незаконно перетнути державний кордон України поза пунктів пропуску до лінії держвного кордону України та перевести у відомому йому місці через державний кордон.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.05.2025 року, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, згідно визначеної схеми реалізації спільного злочинного плану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом організації та керуванням незаконного переправлення через державний кордон України, невстановленим способом підшукав особу призивного віку ОСОБА_7 , який мав бажання незаконно виїхати за межі території України.

Надалі, з метою реалізації спільного з ОСОБА_6 злочинного умислу, ОСОБА_4 28.05.2025 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на паркінгу ТЦ «Новий Привоз» за адресою: вул. Пантелеймонівська, 25, м. Одеса, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_7 та повідомив останнього, про можливість організації його незаконного переправлення, через державний кордон України, поза межами встановлених пунктів пропуску, за грошову винагороду в сумі 4000 доларів США.

Того ж дня, біля 13 години 30 хвилин, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою із ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, перебуваючи на паркінгу ТЦ «Новий Привоз» за адресою: вул. Пантелеймонівська, 25, м. Одеса, отримав від ОСОБА_7 частину грошових коштів в сумі 1000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.05.2025 року становило 41670 гривень) як передоплату за організацію переправлення його, через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску та попередньо визначив час щодо переміщення ОСОБА_8 у червні-липні 2025 року.

У подальшому, ОСОБА_4 знову зв`язався із ОСОБА_7 та 03.07.2025 року близько о 13 годині 30 хвилин біля паркану ринку «Привоз» по вул. Привозній м. Одеса, провів зустріч із ОСОБА_7 , де діючи з прямим умислом, з метою сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України, з корисливих мотивів, надав останньому інструкції щодо незаконного перетину державного кордону України, та повідомив механізм, орієнтовні дату, час, місце такого перетину та суму коштів, які має сплатити за це ОСОБА_7 .

Так, 04.07.2025 року о 23 годині 22 хвилини, діючи з прямим умислом, перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи месенджер «Viber» ОСОБА_4 надіслав смс-повідомлення ОСОБА_7 та повідомив, що 05.07.2025 року буде здійснюватися незаконний перетин державного кордону України останнього.

У подальшому, 05.07.2025 року біля 17 годин ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_7 біля паркану ринку «Привоз» по вул. Привозній м. Одеса, де ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_4 передав ОСОБА_9 дружині ОСОБА_4 (яка не була обізнана про його плани), грошові кошти в сумі 1000 доларів США ((що згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.07.2025 року становило 41720 гривень) як другу частину передоплати за організацію незаконного переправлення його, через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

Того ж дня, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 згідно раніше встановленого плану злочинної діяльності, з метою перевезення ОСОБА_7 до заздалегідь визначеного злочинним планом місця незаконного переправлення через кордон, в районі прикордонного м. Кодима Подільського району Одеської області, обравши залізничний транспорт, як найбільш сприятливий засіб для переміщення територією Одеської області, о 18 годині 18 хвилин, спільно із ОСОБА_7 пасажирським потягом №26 сполученням «Одеса-Ясіня» вирушив до м. Кодима Подільського району Одеської області, де їх мав зустрічати ОСОБА_6 у заздалегідь обумовленому місці.

Так, 05.07.2025 року о 21 годині 49 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 прибув до м. Кодима Подільського району Одеської області, де до обумовленого місця зустрічі із ОСОБА_6 , а саме до околиці прикордонного села Грабове Кодимської територіальної громади Подільського району Одеської області, дістались за допомогою таксі.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що строк тримання під вартою спливає 18.01.2026 року на стадії судового провадження, однак ризики на час подання вищевказаного клопотання не зменшилися та продовжують існувати. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, забезпечення виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років та є тяжким. Крім того, останній має зареєстроване місце проживання в прикордонній зоні, добре орієнтується на місцевості та володіє інформацією про розташування прикордонних постів, що дає йому можливість незаконного перетину через державний кордон України поза межами пункту пропуску. Також в нього наявний закордонний паспорт та він має рідних за кордоном, що також дає йому змогу безперешкодно перетнути державний кордон України з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 , оскільки він особисто з ним знайомий, володіє інформацією про його рідних та близьких, що дає йому змогу тиску на вказаного свідка шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, шантажу, з метою його спонукання до відмови надання показів в суді, перекручування або створення обставин, які йому достовірно відомі, оскільки його покази є визначальними у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, отже є підстави вважати, що останній є достатньо рішучим для вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинювався, у тому числі, із невстановленим на даний час органом досудового розслідування колом осіб, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності, а також повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного. Крім того, на думку прокурора, у зв`язку із військовою агресією збройних сил російської федерації та впровадження на території України воєнного стану, такі існуючі ризики лише збільшуються. З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 18.01.2026 року, та визначити обвинуваченому заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу у розмірі, що був попередньо визначений судом на стадії судового розгляду, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем знаходження житлового будинку його дочки ОСОБА_10 в АДРЕСА_6 , де також проживає його дружина. При цьому, адвокат зазначив, що донька обвинуваченого надала нотаріальну посвідчену згоду на можливість перебування ОСОБА_4 за вищевказаною адресою у разі застосування до останнього такого запобіжного заходу як домашній арешт. Крім того, захисник зазначив, що прокурором не доведено наявність всіх ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а такий запобіжний захід як тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та не може бути виключно застосованим, виходячи лише з критерію тяжкості злочину та покарання. А тому, враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього постійного місця проживання, просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, з 21 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин наступного дня. Також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 перебуваючи в умовах СІЗО, неодноразово звертався за медичною допомогою до медичної частини установи, на що йому відмовляли, посилаючись на відсутність необхідного медичного обладнання та медичних препаратів, а його прохання надати документальне підтвердження таких його звернень або повністю ігнорували або також відмовляли в усному порядку.

З приводу клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт прокурор в судовому засіданні вказав, що при вирішенні цього питання покладається на розсуд суду, враховуючи наявність його клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що, перебуваючи в умовах СІЗО, захворів на запалення легень, та не може із таким станом здоров`я далі перебувати в установі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обидва клопотання та додані до них матеріали, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати доуваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

При прийнятті даного рішення суд також приймає до уваги праву позицію, яка викладена в Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року, № 511-550/0/4-13, де вказано що суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені уст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України».

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Харченко проти України суд також зауважує, що згідно зі статтею 253 КПК України національний суд, віддаючи особу до суду, зобов`язаний вирішити питання про зміну, скасування чи обрання запобіжного заходу. Не вбачається, що від суду вимагається умотивовувати своє рішення про подовження строку тримання обвинуваченого під вартою та встановлювати строк, на який особа має залишатися під вартою.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, суд приймає до уваги наступні відомості: незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що підтверджується відповідною медичною документацією, яка міститься в матеріалах судового провадження, наявність у останнього місця проживання на території Кодимської територіальної громади та міцних соціальних зв`язків; відсутність судимості.

Натомість, прокурором в поданому клопотанні хоч і доведені обставини, викладені в п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КК України, однак не доведено жодними матеріалами (доказами), про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, згідно установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

На підставі викладеного суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою. На цей час судом не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 ніяким чином не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні та не перешкодить кримінальному провадженню в інший спосіб.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, для запобігання існуючим ризикам достатнім буде застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, без використанням електронного засобу контролю. Крім того, саме такий запобіжний захід як домашній арешт в змозі забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час продовження судового розгляду кримінального провадження. На думку суду, сам факт наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не може виключати можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, враховуючи сукупний аналіз обставин злочину та особи обвинуваченого.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до Кодимського районного суду Одеської області за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_6 , без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , - відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на нічний домашній арешт, - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, без використання електронного засобу контролю, заборонивши ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_6 , з 21 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин наступного дня, строком на два місяці, тобто до 16 березня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до Кодимського районного суду Одеської області за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_6 , без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими учасниками даного кримінального провадження;

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно та доставити до місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники ОВС, з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу до 16.03.2026 року включно.

Виконання ухвали доручити ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області та зобов`язати негайно поставити на облік ОСОБА_4 , про що повідомити суд.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_4 після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1