ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1650/25 Справа № 205/660/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимості немає,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного судум.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.272 КК Українита та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40000 грн. (сорок тисяч) грн., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_9 в частині вимог до ПАТ «Дніпроважмаш» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення - закрито.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

21 лютого 2012 року відповідно до наказу голови правління - генерального директора ПАТ «Дніпроважмаш» № 516-К ОСОБА_7 прийнятий на посаду начальника ливарно-механічного виробництва тюбінгів № 7 ПАТ «Дніпроважмаш». В обов`язки ОСОБА_7 , відповідно до п.п. 5.5.2, п.5.8.7, 5.9.1, 5.9.3.,7.1, 7.7. «Посадової інструкції № 7-1 начальника ливарно-механічного виробництва тюбінгів», затвердженої 23.04.2012 року генеральним директором ПАТ «Дніпроважмаш», входило:

п. 5.5.2 «Контролювати справний стан і безпечну експлуатацію обладнання, механізмів, комунікацій, огороджуючих пристроїв і захисних засобів, транспортних засобів, вантажопідьємних машин і механізмів, санітарно- техничних обладнань, а також виробничих та допоміжних приміщень, будівель та споруд, закріплених за виробництвом»;

п. 5.8.7 «Контролювати і приймати міри в межах своїх обов`язків для виконання посадових (робочих) обов`язків працівниками підпорядкованого підрозділу»;

п. 5.9.1 «Організовувати роботу по створенню в підпорядкованому підрозділі безпечних і нешкідливих умов праці у відповідності з законодавчими актами по охороні праці....»;

п.5.9.3 «Контролювати стан охорони праці в підрозділі...»;

п. 7.1 «Відповідальність. Начальник виробництва несе відповідальність за: неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за невиконання своїх функціональних прав, передбачених даною посадовою інструкцією - в межах, визначених діючим законодавством України «Про Працю»;

п. 7.7 «Невиконання правил охорони праці - в межах, визначених діючим законодавством України.

Згідно п.9.26, п.9.26.2, п.9.26.4., п.9.26.8. «Положення о системі управління Охорони праці ПАТ «Дніпроважмаш»:

п.9.26 «Начальник цеху виробничого відділу:

п.9.26.2 Організовує, забезпечує безпечне ведення технологічного процесу, експлуатацію обладнання, стійною безпечною роботою, потенційно небезпечних об`єктів, безпечне проведення газонебезпечних, вогняних та інших робіт підвищеної небезпеки;

п.9.26.4 Організовує роботу по проведенню діючих виробничих процесів, обладнання, установок, робочих місць у відповідність із встановленими нормами, правилами і санітарними нормами... Забезпечує їх виконання;

п. 9.26.8 Бере участь у комплексних та цільових обстеженнях стану охорони праці в цеху ...

Також начальник ливарно-механічного виробництва тюбінгів № 7 ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_7 повинен був у свої діяльності дотримуватись вимог статті 14 «Закону України про охорону праці» - «Обов`язки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Працівник зобов`язаний :

-дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства: знати і виконувати вимоги нормативно - правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно п.46 НПАОП 28.0-1.02-83 «Правил техніки безпеки і виробничої санітарії при холодній обробці металів»: «радіально-свердлильний верстат № 1-6 інв.№422402, на якому орган управління розташований на висоті недопустимій для управління з підлоги, повинен бути обладнаний постійними мостками або іншими пристроями для зручного і безпечного підходу до органів управління і спостереження за зоною обробки. Ці пристрої повинні мати неслизькі настили із суцільною зашивкою по краям висотою не менше 100 мм і перилами не менше 800 мм».

Начальник ливарно-механічного виробництва тюбінгів № 7 ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_7 не дотримувався в повному обсязі вимог вище перелічених посадової інструкції, законів, положень, що потягло за собою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого за наступних обставин:

10 грудня 2012 року о 18 год. 37 хв. свердлувальник ОСОБА_9 прибув в ливарно-механічне виробництво тюбінгів № 07 за адресою м. Дніпро вул. Сухий Острів, 3 на зміну, яка розпочинається о 19 год. і, переодягнувшись у спецодяг в роздягальні, попрямував на дільницю механічної обробки до свого робочого місця.

О 19 год. 00 хв. майстер дільниці ОСОБА_10 видав ОСОБА_9 змінно-добове завдання на виконання зенківки 4-х отворів на тюбінгах, згідно креслення, на радіально-свердильному верстаті № 4-7 інв. № 422406, тобто на виконання робіт з підвищеною небезпекою. Приблизно о 23 год. 30 хв., у зв`язку з несправністю верстата № 4-7, майстер ОСОБА_10 переставив ОСОБА_9 до свердлувальника ОСОБА_11 на радіально- свердлильний верстат № 1-6 інв. № 422402 для виконання такої ж операції. Під час виконання зенківки отворів тюбінгів, встановлених вертикально в технологічний приямок, ОСОБА_9 стояв на металевій підставці, так як інакше дотягнутися до рукояток управління він не міг. Приблизно о 00 год. 30 хв. 11 грудня 2012 року ОСОБА_9 під час виконання зенківки отворів дванадцятого тюбінгу раптово відчув різку біль у правому плечі, внаслідок чого ОСОБА_9 похитнувся, зіскочив з підставки, не втримався на ногах і впав, вдарившись головою і правим плечем об двері електрошафи. В результаті чого ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкову травму: струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Закриту хребтово-спинно-мозкова травма, підвивих 2-го шийного хребця ліворуч. Виявлені у ОСОБА_9 ушкодження у вигляді закритої хребтово-спинно-мозкової травми, підвивиху 2-го шийного хребця ліворуч загрозливих для життя явищ на момент спричинення не мало місце, тому відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Виявлені у нього ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови - за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я , тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21) день.

Таким чином, при виконанні ОСОБА_9 робіт з підвищеною небезпекою ОСОБА_7 не забезпечив контроль по створенню в підлеглому підрозділі безпечних умов праці, не проконтролював справний стан та безпечну експлуатацію обладнання, механізмів, огороджуючих пристроїв, не проконтролював стан охорони праці на робочих містах.

Відступи від вимог законодавчих та нормативних актів з питань охорони праці на підприємстві ПАТ «Дніпроважмаш» - начальником ливарно - механічного виробництва тюбінгів ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_7 перебувають у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку, що стався 11 грудня 2012 року з потерпілим свердлувальником ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити виправдувальний вирок з відмовою у задоволенні цивільного позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що під час судового розгляду не було дотримано таких загальних засад кримінального провадження, як рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказав, що суд за власною ініціативою вийшов за межі обвинувачення, розширивши його, звинувативши його у порушенні вимог НПАОП 0.00-1.30-01. Окрім того зазначив, що за ініціативи суду матеріали досудового розслідування буди долучені вибірково, при цьому суд відмовив захисникові у долученні частини матеріалів досудового розслідування. Вказав, що з пояснень осіб у судових засіданнях суд використав лише те, що на його думку підтверджувало версію обвинувачення, а те, що протирічить їй - у вироку не навів. Зазначив, що суд створював перешкоди захисту у допиті експерта та свідків, безпідставно знімав питання, підказував та формулював відповіді за допитувану особу. Наголосив, що суд не надав ніякої оцінки протиріччям між показаннями допитаних осіб та викладенням фактичних обставин у обвинувальному акті. Зазначив, що деякі твердження суду містять протиріччя між собою, а деякі - не гуртуються на матеріалах справи та обставинах, встановлених під час судового розгляду. Вказав, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, з огляду на те, що показаннями свідків і самого ОСОБА_9 встановлено, що під час роботи ОСОБА_9 стояв на тюбінгу, а не на металевій підставці, у висновку судово-медичної експертизи № 1772 від 28.08.2015 року відсутні категоричні твердження експерта про отримання тілесних ушкоджень саме 11 грудня 2012 року. Вказав, що твердження суду про неспроможність доводів захисника «про те, що в справі було декілька Актів за формою Н-5 та Н-1» спростовується матеріалами справи, де вся ці акти наявні. Зазначив, що протокол огляду місця події від 28 березня 2013 року не може достовірно підтверджувати події, що стались за 3,5 місяці до того, та висновок експерта № 6148-15 не підтверджує того, що здійснені роботи відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою. Вказує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: в матеріалах справи міститься керівництво по експлуатації радіально-свердлильного верстату 2М57, з якого не вбачається необхідності обладнання його постійними мостками, та положення п. 46 НПАОП 28.0-1.02-83 до радіально-свердлильного верстату 2М57 не застосовуються, а також суд не згадав про показання ОСОБА_12 у судових засіданнях, який, зокрема, зазначав, що ніколи при експлуатації таких верстатів не було вимог про обладнання їх мостками чи перинами, і при жодній попередній перевірці Держпраці такого не вимагалось. При цьому також посилається на те, що суд у вироку вказав, що показання ОСОБА_13 та ОСОБА_11 є особистими думками свідків, які допитувались в судовому засіданні, стосовно факту можливої симуляціії з боку ОСОБА_9 є лише їх припущеннями, при цьому які саме думки, і чому вони є припущеннями - з вироку не зрозуміло, а також висновком судово-медичної експертизи №1772 від 28.08.2015 року не підтверджено наявність травми плечового суглобу, у медичній документації від 11 грудня 2012 року не зазначено про наявність серйозних ушкоджень у ОСОБА_9 , у акті спеціального розслідування від 26 червня 2013 року не зазначається про проведення робіт з підвищеною небезпекою, і колишній голова комісії з розслідування ОСОБА_14 у судовому засіданні сказав, що у даному випадку не було робіт з підвищеною небезпекою. Вказав, що постановою від 22 грулня 2017 року було здійснено перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 271 КК України на ч.2 ст 272 КК України, підставою для цього було зазначено висновок судової інженерно- технічної експертизи від 09.06.2016 року № 6148-15, при цьому вважає, що кваліфікацію правопорушення зроблено невірно та його визнано винним у більш тяжкому злочині. Вважає, що суд безмотивно не врахував технічну документацію на верстат та не вказав, яким чином, і з якого джерела він з`ясовував зміст НПАОП 28.0-1.02-83. Вказав, що суд першої інстанції не врахував жодного аргументу захисту, навіть стосовно необхідності застосовувати висновки Верховного Суду при розгляді цивільного позову. Вказав, що судом першої інстанції стягнуто в дохід держави витрати на проведення судової інженерно-технічної експертизи № 6148-15 від 09.06.2016 року в розмірі 8808 грн., проте експертиза проводилась відносно трьох осіб.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить змінити вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року в частині відшкодування моральної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що у нього сильно погіршився стан здоров`я, він не може пересуватись самостійно без палиці, а також внаслідок отриманої виробничої травми йому було заподіяно моральні і фізичні страждання, що спричинило за собою погіршення реалізації його професійних можливостей, погіршення відносин з оточуючими людьми і колегами, та інші негативні наслідки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року змінити, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 248 200 грн. задовольнити в повному обсязі.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що у своєму рішенні під час вирішення розміру моральної шкоди суд не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 . Вказав, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся, вибачення у потерпілого не попросив та під час судового розгляду постійно звинувачував потерпілого ОСОБА_9 , що саме він винний у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , в яких вказав, що задоволення скарги прокурора порушить загальні засади кримінального процесу, і зокрема, право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Вказав, що у апеляційній скарзі ОСОБА_9 щодо нього не зазначено нічого нового у порівнянні з текстом позову, лише стосовно вимог до АТ «Дніпроважмаш» містяться не дуже зрозумілі спекуляції на правовому обґрунтуванні позову з метою довести, що його позов не тотожний вимогам у справі № 215/4693/15-ц.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

У судовому засіданні прокурор частково підтримав апеляційні скарги прокурора, потерпілого та частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону допущеними судом першої інстанції.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду нанаступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться у показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 358 КПК України дослідження документів полягає в тому, що долучені до матеріалів кримінального провадження документи головуючий оголошує у судовому засіданні (якщо лише частина документа має значення для кримінального провадження, оголошується лише ця частина) та пред`являє для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності (їх суперечливості, потреби в роз`ясненні доповнень, наявності сумнівів у їх дійсності тощо) свідкам, експертам та спеціалістам, тобто іншим учасникам кримінального провадження, які можуть брати участь у судовому розгляді.

Отже, під час судового розгляду безпосереднє дослідження доказів, в тому числі і документів, є обов`язком суду (головуючого).

Лише після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку на обґрунтування своїх висновків.

Зазначених вимог закону судом дотримано не було.

Як убачається з журналу судового засідання та змісту запису судового засідання від 13 вересня 2019 року, зробленого за допомогою технічного засобу, в них зафіксовано, що судом було частково задоволено клопотання сторони захисту про долучення документів, які знаходяться у матеріалах досудового розслідування і які відкривались сторонам у відповідності до ст.290 КПК України, до матеріалів судового провадження, зокрема припису №39 від 02 серпня 2012 року про направлення ОСОБА_9 на медичний огляд, розпорядження від 03 серпня 2012 року про відсторонення ОСОБА_9 від роботи та службова записка ОСОБА_7 від 03 серпня 2012 року, акту про відмову від проходження медогляду, карту медичного огляду від 25 січня 2012 року, медичної довідки про проходження медогляду, акту № 111 про нещасний випадок невиробничого характеру, листку непрацездатності, пояснювальної записки ОСОБА_9 , службової записки від 13 вересня 2019 року, акту технічного стану верстату №422402, лист ПАТ «Дніпровадмаш» до КЗ «КМЛ №7», відповіді КЗ «КМЛ №7», відповіді КЗ «КМЛ № 2» від 19 грудня 2012 року, відповіді КЗ «КМЛ № 2» від 28 грудня 2012 року, відповіді КЗ «КМЛ № 2» від 28 грудня 2012 року, скарги ОСОБА_9 прокурору м.Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року, скарги ОСОБА_9 до Міністерства праці та соціальної політики, скарги ОСОБА_9 до територіального відділення Держгірпромнагляду, повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 22 грудня 2017 року, клопотання адвоката ОСОБА_8 від 26 січня 2018 року з додатками, постанови про відмову в задоволенні клопотання від 29 січня 2018 року.

Разом з тим, судом першої інстанції безпосередньо не було досліджено вищевказані долучені документи, що є недопустимим, тобто судом було порушено загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться, зокрема, безпосередність дослідження доказів, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, законність.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободу в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та зроблений без належної перевірки та оцінки всієї сукупності доказів, отриманих як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, та ґрунтується на неперевірених доказах щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Крім того, положенням п.2 ч.3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Апеляційний суд вважає, що формулювання обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 272 КК України, визначеного судом доведеним, є нечітким та неконкретним та повністю відтворює обвинувальний акт.

Що стосується форми вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, то в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, та в обвинувальному акті вона зазначена не зрозуміло та неконкретно.

Апеляційний суд звертає увагу на відсутність як в обвинувальному акті, так і формулюванні обвинувачення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним за ч.1 ст. 272 КК України, характеру вчинених ОСОБА_7 дій щодо порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого, їх мотиву, мети та зв`язку з посадовим становищем обвинуваченого.

Необхідність встановлення мотиву виходить з того, що він може по-різному характеризувати суспільну небезпеку вчиненого, та особу, винувату у цьому.

Мотив є внутрішньою, суб`єктивною причиною вчинення особою злочину та підлягає відповідно до вимог ст. 91 ч.1 п.2 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні.

Ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції не досліджені мотив та мета вчинення обвинуваченим зазначеного в обвинувальному акті та в вироку суду вказаних вище дій, та не зазначено, з яким мотивом діяв обвинувачений.

Мотив злочину тісно пов`язаний з метою, мета вчинення обвинуваченим вказаних вище дій витікає з мотиву. Вольова поведінка особи обвинуваченого є цілеспрямованою. Тому для повного з`ясування всіх обставин справи має значення, з якою метою було вчинене правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, що у вироку суду відсутнє чітке та конкретне формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, належне обґрунтування висновків і рішень суду з питань винуватості обвинуваченого за ч. 1 ст. 272 КК України.

З огляду на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та вимоги ст. 94 КПК України по оцінці доказів, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належним чином не були перевірені всі обставини справи та не надано всебічної, повної та об`єктивної оцінки зібраним по справі доказам, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці всіх зібраних у кримінальному провадженні доказів при наявності сумнівів у їх законності, суд першої інстанції зобов`язаний був ретельно перевірити та надати оцінку з мотивацією в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

За наведеного, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 7 КПК України, апеляційний суд вважає, що зазначені порушення, допущені судом першої інстанції, є істотними, оскільки вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення по суті у кримінальному провадженні, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням, враховуючи положення ст. 415 КПК України, нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку та призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції, при проведенні якого повно, всебічно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати аналіз та оцінку всім доказам справи з огляду на їх належність, допустимість, достовірність та достатність, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, врахувати доводи апеляційних скарг обвинуваченого, прокурора та потерпілого, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного судум.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4