Справа №463/9196/25
Провадження №1-кс/463/1176/26
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

про скасування арешту майна

29 січня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0003493 від 26 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

представник власника майна адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 30 вересня 2025 року у справі №463/9196/25, на автомобіль марки «Шкода Октавіа», р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить заявнику, ОСОБА_5 .

Подане клопотання мотивує тим, що слідчий звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 26 вересня 2025 року майно, а саме: автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з метою збереження речового доказу. Подане клопотання мотивував тим, що Слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львів, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003493 від 26 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 вересня 2025 року близько 08:00 год., на автодорозі «Львів-Жовква-Ковель» 133 км., між населеними пунктами с. Сілець та м. Великі Мости, Шептицького району, Львівської області, водій ОСОБА_5 (працівник поліції заступник начальника, начальник відділу УІАП ГУНП у Львівській області, підполковник поліції), керуючи автомобілем марки «Шкода Октавіа», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним в напрямку м. Шептицький, здійснив наїзд на дику тварину (лося), який перебігав дорогу, справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_6 загинув на місці пригоди. 26 вересня 2025 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної події вилучено автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 . Встановлено, що автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, що можуть бути використанні як доказ факту який встановлюється під час розслідування. 26 вересня 2025 року винесено постанову, якою автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом. Зважаючи на це, орган досудового розслідування вважав за необхідне на підставі ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України, накласти арешт на тимчасово вилучене 30 вересня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 дане клопотання задоволив та постановив накласти арешт на автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить, заявнику, ОСОБА_5 , на праві власності, заборонив розпоряджатись, відчужувати та користуватись вказаним майном транспортним засобом. Водночас вважає, що станом на сьогодні відпала потреба в арешті автомобіля. Зазначає, що автомобіль марки «Шкода Октавіа», р.н. НОМЕР_1 , вже використовувався для всіх необхідних процесуальних та слідчих дій, а тому його подальший арешт є недоцільним. При цьому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як накладення арешту. Накладення арешту явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням кримінального провадження і є неспіврозмірним обмеженням прав ОСОБА_5 . Враховуючи те, що більше трьох місяців минуло з дати накладення арешту, орган досудового розслідування вже провів усі необхідні дії слідчі дії із майном, на яке накладене арешт, а тому має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, які дають підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, вважає, що його клопотання підлягає задоволенню.

Матеріали клопотання надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 27 січня 2026 року, клопотання призначене до розгляду в судовому засіданні на 28 січня 2026 року, однак у такому розгляд клопотання було відкладено на 29 січня 2026 року.

В судовому засіданні 29 січня 2026 року представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 подане клопотання підтримав з мотивів, викладених у такому, просив задовольнити.

Прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 в судовому засіданні 29 січня 2026 року щодо скасування арешту майна заперечив та вказав, що щодо зазначеного автомобіля на даний час ще не проведено всіх необхідних експертиз, зокрема трасологічну, а тому в задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку представника власника майна, оглянувши матеріали клопотання, справи №463/9196/25, провадження №1-кс/463/1176/26, за клопотанням про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003493 від 26 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, розпочатого за фактом ДТП, що відбулося що 26 вересня 2025 року близько 08:00 год., на автодорозі «Львів-Жовква-Ковель» 133 км., між населеними пунктами с. Сілець та м. Великі Мости, Шептицького району, Львівської області, за участі водія ОСОБА_5 , який керуючи автомобілем марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним в напрямку м. Шептицький, здійснив наїзд на дику тварину (Лося), який перебігав дорогу, справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_6 загинув на місці пригоди.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 вересня 2025 року, під час проведення такого було вилучено автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , який в подальшому розміщено на арешт майданчик у м. Львів, вул. Конюшинна.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_7 від 26 вересня 2025 року автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003493 від 26 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2025 року у справі №463/9196/25, провадження №1-кс/463/8801/25, в рамках вказаного кримінального провадження за клопотанням слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_7 , погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , накладено арешт шляхом заборони користування та розпорядження на автомобіль марки «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту ухвали вбачається, що арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, задля запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в тому числі задля проведення трасологічних та автотехнічних судових експертиз з метою встановлення усіх обставин події.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме: у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому згідно з п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як вбачається з клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, останній мотивує його тим, що в рамках даного кримінального провадження з вказаним транспортним засобом вже було проведено всі необхідні процесуальні та слідчі дії. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин до матеріалів клопотання представником власника майна не долучено.

При цьому з пояснень прокурора, яким було погоджено клопотання про накладення арешту на майно, наданих в судовому засіданні вбачається, що потреба в арештів транспортного засобу продовжує існувати, оскільки на даний час у кримінальному провадженні щодо такого ще не проведено всіх необхідних експертиз, зокрема трасологічної.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням того, що кримінальне провадження №0003493 від 26 вересня 2025 року станом на день розгляду даного клопотання не завершено, майно, на яке накладено арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні, обставини, які стали підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не змінилися, арешт накладено обґрунтовано, доказів того, що відпала потреба в арешті майна, чи такий арешт накладено необґрунтовано, адвокатом ОСОБА_4 не надано, відтак слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0003493 від 26 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1