"12" січня 2026 р. Справа № 363/3160/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000068 від 24.01.2025 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України .

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 . В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що він обвинувачується в особливо тяжкому злочині та наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: можливого переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом, впливу на свідків, вчинення нового або продовження кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання та просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки за місцем проживання у нього є тварини.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти продовження запобіжного заходу, зазначивши, що ризики прокурором не доведено, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, у зв`язку з чим можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заявлене прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам КПК України, вручене обвинуваченому та його захиснику.

Відповідно до ст. 194 КПК України підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від суду, суд враховує, що така обставина, як особлива тяжкість і характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також суворість можливого покарання та пов`язані з цим негативні наслідки, можуть бути передумовами можливого ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить про існування вказаного ризику.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує передбачену статтями 224, 352, 353 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, експертами, спеціалістами у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому, відповідно до частини 4 статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів, спеціалістів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, експертів, спеціалістів та їх дослідження судом. У суді свідки, експерти, спеціалісти не допитані. Вказана обставина приводить суд до переконання щодо наявності ризику впливу на потерпілу та свідків.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, він обґрунтовується тим, що обвинувачений не працевлаштований та, перебуваючи на волі, може продовжити вчинення інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу може переховуватися від суду, перебуваючи на волі залишити місце проживання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, приховувати відомості про обставини вчинення злочину, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Наведені судом ризики є дійсними та триваючими і на цей час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Перевіряючи наявність законних підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до статті 178 КПК України, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з особою обвинуваченого, місцем його проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд вважає можливим продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, що забезпечить належну його процесуальну поведінку.

Щодо клопотання сторони захисту та зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який суд дійшов наступного.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що саме по собі підвищує ризик його можливого переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Судом установлено, що на теперішній час не зникли та не зменшилися ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення або продовження раніше розпочатого.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та необхідності догляду за тваринами за місцем проживання суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини не спростовують існування встановлених ризиків та не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, стороною захисту не надано суду належних та достатніх доказів того, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить досягнення мети запобіжного заходу, визначеної статтею 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, особу обвинуваченого та наявність реальних ризиків, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , у зв`язку з чим підстав для зміни запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд

постановив:

клопотання про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів до12 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти з дня її проголошення шляхом подання апеляції безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 13 січня 2026 року о 10:30.

Суддя ОСОБА_1