Провадження № 11-сс/991/79/26
Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року м. Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційні скарги прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.01.2026 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного в межах кримінального провадження № 0001216 від 01.05.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001216 від 01.05.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Досудове розслідування здійснюється за фактом того, що в умовах запровадженого в Україні воєнного стану, службові особи, а саме: тимчасовий виконувач обов`язків начальника Центрального територіального управління капітального будівництва Міністерства оборони України ОСОБА_10 , спільного із заступником начальника фінансово-економічного управління Головного управління капітальних вкладень в Міністерстві оборони України ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , який обіймав посаду начальника групи забезпечення інфраструктури руху опору відділу підтримання руху опору управління руху опору Командування сил спеціальних операцій Міністерства оборони України, висловили прохання директору ТОВ «Астрон Трейд» ОСОБА_12 надати їм неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1 300 000 доларів США (надалі зменшена до 1 000 000 грн) та отримали першу частину неправомірної вигоди у розмірі 100 000 доларів США за безперешкодну участь ОСОБА_12 в публічних закупівлях та визначення його переможцем в конкурсі на забудови земельної ділянки по вул. Симиренка, 20-26 у м. Києві, замовником яких є Міноборони

11.06.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, а саме в пособництві одержання службовою особою неправомірної вигоди, в особливо великому розмірі, для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

12.06.2025 слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 09.08.2025. Одночасно визначив підозрюваному заставу в розмірі 53 292 800 грн, а у випадку її внесення, поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

01.08.2025 слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (далі - слідчий суддя) продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою на 60 днів (до 29.09.2025). Також визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 000 000 грн, та, у разі її внесення, покладено на нього обов`язки, передбачені п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

За наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду 19.08.2025 ухвалу слідчого судді від 01.08.2025 скасувала в частині визначеного розміру застави та у цій частині постановила нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_7 визначила розмір застави у сумі 20 000 000 гривень.

22.09.2025 слідчий суддя знову продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою на 60 днів (до 20.11.2025). Визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 15 000 000 грн, та у разі її внесення поклав на нього обов`язки, передбачені п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ухвалу слідчого судді від 22.09.2025 залишила без змін (ухвала від 14.10.2025).

17.11.2025 слідчий суддя постановив ухвалу, якою продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою на 56 днів. Визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 13 000 000 грн, та у разі її внесення поклав на нього обов`язки, передбачені п. 1-4, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ухвалу слідчого судді від 17.11.2025 залишила без змін (ухвала від 16.12.2025).

29.12.2025 у провадження слідчого судді надійшло чергове клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя 02.01.2026 постановив ухвалу, якою продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою на 60 днів (до 02.03.2026). Визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 6 000 000 грн, та у разі її внесення поклав на нього обов`язки, передбачені п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновків, що: підозра є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання доказами; сторона обвинувачення довела існування трьох ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часом не зменшилися; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою разом із заставою в розмірі 6 000 000 грн здатні запобігти ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків; визначений розмір застави не є явно непомірним для підозрюваного.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Прокурор САП ОСОБА_6 та захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не погодилися з ухвалою слідчого судді від 02.01.2026, а тому подали до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційні скарги.

Сторона обвинувачення вважає, що слідчий суддя безпідставно зменшив підозрюваному заставу до 6 000 000 грн. Звертає увагу на те, що незадовго до постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів апеляційного суду залишила в силі попередню ухвалу про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 13 000 000 грн. Вважає, що з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які встановлені в ході досудового розслідування, та даних про особу підозрюваного, ОСОБА_7 необхідно визначити заставу саме в розмірі 13 000 000 грн. Такий розмір буде здатним забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, прокурор просить, скасувати ухвалу слідчого судді та задовольнити клопотання в повному обсязі, а саме: продовжити підозрюваному ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів із можливістю внесення застави у розмірі 13 000 000 грн та покладенням на нього обов`язків.

Сторона захисту вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що у підозрюваного ОСОБА_7 відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Він не мав службових повноважень впливати на прийняття рішень у Міністерстві оборони України, має міцні соціальні зв`язки, малолітню доньку з важким станом здоров`я, батька-інваліда, постійну роботу та статус учасника бойових дій. Жодних даних про можливість втечі чи вплив на свідків сторона обвинувачення не наводить. Визначена застава у 6 мільйонів гривень є непомірною та фактично позбавляє його права на альтернативний запобіжний захід. Слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`яких заходів, таких як домашній арешт, хоча саме такий захід забезпечив би процесуальні цілі без надмірного обмеження права на свободу.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній підстав, просив задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в ній підстав, просили задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухала доводи та заперечення учасників судового провадження, перевірила доводи апеляційної скарги, дослідила матеріали, які надійшли від слідчого судді, та дійшла таких висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що мають кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжено слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що: обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою (ч. 3 та 5 ст. 199 КПК України).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу, так і в ухвалі про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується (ч. 1 ст. 196 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Отже, у межах доводів апеляційної скарги з метою правильного їх вирішення, колегія суддів має визначити чи наявні законні підстави для продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, при цьому перевірити обґрунтованість його підозри; чи продовжують існувати ризики, які були заявлені, та їх обґрунтованість; чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; чи не є розмір застави непомірним для підозрюваного.

Щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. А тому, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), від 21.04.2011, заява №42310/04, п. 175).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. The United Kingdom), від 28.10.1994, заява № 14310/88, п. 55).

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

Отже, під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, має бути з`ясовано, чи наявні факти або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що він своїми діями міг вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи такі виправдовують подальше розслідування.

Колегія суддів, після перевірки фактів, відомостей та доказів, наданих сторонами судового провадження як під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, так і під час перегляду оскаржуваної ухвали, погоджується з фактичними обставинами, встановленими слідчим суддею, та висновком слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України.

На переконання колегії суддів сторона обвинувачення навела достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаною статтею КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається як у клопотанні, так і повідомленні про підозру. Тобто кримінальне правопорушення могло бути вчинене за описаних у них обставин. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали, на які слідчий суддя послався при ухваленні оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують вищенаведеного.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При оцінці існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя правомірно врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, який відноситься до корупційного, а отже позбавляє застосувати норми ст. 69, 75 КК України. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При цьому, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, слідчий суддя обґрунтовано допустив, що цей ризик є достатньо високим.

Окрім ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував наявність у підозрюваного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також той факт, що зараз на території України триває військова агресія зі сторони Російської Федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє відповідальні органи та в першу чергу прикордонну службу України здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, а отже і пропуск громадян через нього з дотриманням відповідного порядку та правил.

Погоджується колегія суддів і з висновками слідчого судді, що ОСОБА_7 за час перебування на посаді начальника групи інфраструктурного забезпечення руху опору Управління руху опору Командування Сил спеціальних операцій набув широке коло знайомств і зв`язків серед службових осіб Міністерства оборони України, органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій, які може використати з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у т.ч. шляхом залишення території України.

До того ж вартим уваги є той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 , з огляду на посаду, набув знання та навички конспірації та уникнення спостереження за собою, які безпосередньо може використати при спробі залишення території України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про існування ризику переховування ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та суду. Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Поряд із наявністю ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя встановив існування ризику незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності цього ризику слідчий суддя врахував визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

У цій частині варто також взяти до уваги, що після зміни підслідності та подальше її визначення за детективами НАБУ, було проведено допити нових свідків в цьому кримінальному провадженні, зокрема працівників Центрального територіального управління капітального будівництва Міністерства оборони України, які відповідно до своїх показів деталізували події, що стосувались обставин проведення конкурсу стосовно залучення інвестора з виконання будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-громадського призначення по вул. Симиренка, 20-26 у Святошинському районі м. Києва. Також, у межах цього кримінального провадження згадуються інші фігуранти, зокрема тимчасово виконуючий обов`язки начальника Центрального територіального управління капітального будівництва Міністерства оборони України ОСОБА_13 , працівники банківської установи АТ «Банк «Український капітал», учасники групи створеної ОСОБА_7 в месенджері «WhatsApp» «Міноборони контракти».

Отже, на переконання колегії суддів, показання свідків мають важливе значення для цього кримінального провадження, проте в умовах зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням його до кримінальної відповідальності, він може використовуючи зв`язки з іншими особами впливати на свідків у різних формах (умовляння, підкуп, заохочення тощо), з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі тощо.

Разом із тим, у цьому кримінальному провадженні є інший підозрюваний - ОСОБА_11 , який може надати викривальні покази щодо ОСОБА_7 , а тому існує вірогідність здійснення ОСОБА_7 спроб вплинути на нього з метою змусити відмовитись надавати показання або надавати неправдиві показання. Також підозрюваний може спробувати здійснити вплив на свідка ОСОБА_12 з метою зміни останнім показань стосовно обставин висловлення йому прохання надання неправомірної вигоди, отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди та подальшого розподілу між іншими підозрюваними.

Окрім вказаних двох ризиків, слідчий суддя встановив і наявність третього ризику - ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. У частині цього ризику варто врахувати, що матеріалами кримінального провадження та матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, підтверджується факт того, що ОСОБА_7 впливав на низку юридичних осіб, зокрема ТОВ «РВ Струм» та ТОВ «Ауксо констракшн», які здійснюють постачання товарів оборонного призначення для Міністерства оборони України, де за рахунок такого впливу та фактичного сприяння в перемозі щодо закупівель товарів оборонного призначення отримує певний відсоток від суми такого контракту.

Крім того, характер зафіксованих розмов ОСОБА_7 свідчить про те, що останній використовує засоби конспірації з метою бути не викритим під час провадження своєї злочинної діяльності, направленої на отримання неправомірної вигоди, умисно здійснював пошук такого механізму передачі коштів, який унеможливлював би таку передачу особисто з рук в руки. Для цього він намагався використати банківську комірку АТ «Банк «Український капітал» при цьому запевняючи свідка ОСОБА_12 , що раніше консультував своїх знайомих щодо такого механізму передачі коштів та подальшого не викриття такої злочинної діяльності.

Отже, вказані обставини підтверджують схильність ОСОБА_7 до вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Щодо обґрунтованості застосованого запобіжного заходу

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та існування трьох ризиків, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашній арешт, про який просила сторона захисту, не зможе запобігти встановленим ризикам. Тому слідчий суддя продовжив застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Сторона захисту заперечила щодо необхідності продовження застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, оскільки вважала його непомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов`язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким необхідно вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну зі спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що при визначенні запобіжного заходу, який підлягає застосуванню, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого корупційного злочину; наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється; інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий та сімейний стан, розмір майнової шкоди, у завданні якої він підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обставини, які перешкоджають спрямуванню обвинувального акта до суду до закінчення строку дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_7 , необхідність у вчиненні стороною обвинувачення ряду процесуальних дій для об`єктивного, повного завершення досудового розслідування, колегія суддів доходить висновку, що на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти встановленим ризикам.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують указаних висновків.

Колегія суддів також звертає увагу, що в цьому провадженні тримання під вартою підозрюваного не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає для нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Щодо розміру застави

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 183 цим Кодексом).

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя, з одного боку, має забезпечити досягнення мети запобіжного заходу, передбаченої ст. 177 КПК України, а з іншого - врахувати вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України щодо неприпустимості визначення розміру застави у явно непомірному розмірі для підозрюваного.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді, залишеною без змін колегією суддів апеляційного суду 16.12.2025, розмір застави для підозрюваного було визначено у сумі 13 000 000 грн. Колегія суддів апеляційного суду визнала такий розмір застави співмірним тяжкості інкримінованих діянь, характеру встановлених ризиків та даним про особу підозрюваного.

Разом із тим, на момент апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали (від 02.01.2026) колегія суддів бере до уваги, що: досудове розслідування у кримінальному провадженні триває протягом значного часу; підозрюваний тривалий період утримується під вартою; визначена раніше застава у розмірі 13 000 000 грн, як і у попередніх визначених розмірах, підозрюваним не вносилася, що свідчить про фактичну недосяжність такого розміру застави для нього.

У цьому контексті колегія суддів виходить з того, що застава, відповідно до положень ст. 182 КПК України та практики ЄСПЛ, не повинна мати каральний характер, а має бути реальною альтернативою триманню під вартою, забезпечуючи водночас належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Водночас наведені обставини не свідчать про істотне зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не спростовують висновків суду щодо тяжкості та масштабності інкримінованих підозрюваному діянь, їх системного характеру та можливих обсягів неправомірної вигоди.

За таких умов колегія суддів доходить висновку, що зменшення розміру застави є обґрунтованим, однак таке зменшення має бути помірним та пропорційним, аби не нівелювати функцію застави.

Визначений слідчим суддею розмір застави у 6 000 000 грн колегія суддів вважає таким, що не повною мірою відповідає тяжкості інкримінованих діянь та наявним ризикам, а також не забезпечує достатнього стримуючого ефекту для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Отже, з урахуванням тривалості досудового розслідування, тривалого утримання підозрюваного під вартою, а також того, що застава у раніше визначених розмірах фактично не була внесена, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір застави, водночас визначивши його у сумі 9 000 000 грн, яка, на переконання суду, є співмірною обставинам кримінального провадження, не має явно непомірного характеру та водночас здатна забезпечити досягнення мети запобіжного заходу.

Щодо інших доводів сторін

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21 висловила позицію, згідно з якою, зокрема, у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, колегія суддів не надає окремо детальні відповіді на ряд інших доводів сторони захисту, оскільки вони не мають суттєвого значення для вирішення питань цього розгляду. Вказане також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, 18.07.2006.

На переконання колегії суддів у цьому провадженні надано відповіді на всі вагомі аргументи.

Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів уважає, що апеляційна скарга сторони захисту є необґрунтованою та не містить доводів, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині продовження строку тримання під вартою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення.

Водночас апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчий суддя, продовживши строк тримання під вартою підозрюваного, без належного обґрунтування істотної зміни обставин дійшов висновку про можливість зменшення розміру застави до 6 000 000 грн, що не повною мірою відповідає тяжкості інкримінованих діянь, характеру наявних ризиків та вимогам ст. 182 КПК України.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині визначення розміру застави, з ухваленням у цій частині нового рішення про визначення застави у розмірі 9 000 000 грн, який є співмірним обставинам кримінального провадження, не має явно непомірного характеру та достатньою мірою забезпечує досягнення мети застосування запобіжного заходу.

В іншій частині ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, ухваленою на підставі всебічно, повно й об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.01.2026 скасувати в частині визначеного розміру застави.

У цій частині постановити нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити розмір застави у сумі 9 000 000 (дев`ять мільйонів) гривень.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.01.2026 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4