УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 (справа №757/45953/23-к) у межах кримінального провадження № 0001003 від 20.06.2023,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 (справа №757/45953/23-к) у межах кримінального провадження № 0001003 від 20.06.2023.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначив, що у провадженні Бюро економічної безпеки перебувають матеріали кримінального провадження №0001003 від 20.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України.

19.10.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на майно, що вилучене в ході проведення обшуку 12.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 46 920 доларів США, 10 400 Євро.

Так, адвокат в своєму клопотанні зазначає, що житло, в якому було проведено обшук, належить ОСОБА_5 , який, як до так і після проведення обшуку, у даному кримінальному провадженні не має жодного іншого процесуального статусу як «власник вилученого майна». При цьому, в якості підстави для надання судом дозволу на проведення обшуку, орган досудового розслідування повідомляє суду, що ОСОБА_5 причетний до вчинення кримінального правопорушення, однак за понад 2 роки здійснення кримінального провадження та за понад 20 місяців після проведення обшуку та вилучення майна, для дачі показів жодного разу ОСОБА_5 не викликався. Єдиний взаємозв`язок ОСОБА_5 з службовими особами ПП «МЕТЕКС», дії яких орган досудового розслідування досліджує в межах даного кримінального провадження, є те, що ОСОБА_5 надав ПП «МЕТЕКС» брокерські послуги, що є його звичайною та багаторічною підприємницькою діяльністю.

Також адвокат зазначає, що в ході обшуку житла ОСОБА_5 було виявлені та в подальшому вилучені грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 10 400 (десять тисяч чотириста) Євро та 46 920 (сорок шість тисяч дев`ятсот двадцять) доларів США. Всі ці грошові кошти, окрім 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США, що належать безпосередньо ОСОБА_5 , є власністю ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 є зберігачем даних коштів. У період з 24 по 25 лютого 2022 року, ОСОБА_6 здійснював евакуацію з території Херсонської області своєї сім`ї та супроводжував її до західного кордону України. На зворотній дорозі, так як матір ОСОБА_6 через незадовільний стан здоров`я та похилий вік не могла подолати довгий та складний шлях до кордону, перебуваючи з ОСОБА_5 у дружніх та довірливих відносинах ще з 1980-х років, через переживання та відсутність розуміння щодо подальшого розвитку збройної військової агресії проти України, вважаючи місце проживання ОСОБА_5 більш умовно безпечним, ОСОБА_6 25.02.2022 залишив йому на зберігання власні грошові кошти. ОСОБА_5 , тривалий час здійснюючи свою діяльність як фізична особа-підприємець, лише за 2021 рік, тобто у рік, що передував отриманню від ОСОБА_6 грошових коштів на зберігання, отримав дохід в розмірі 5 755 000 (п`ять мільйонів сімсот п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, що був офіційно задекларований. Водночас ОСОБА_6 , лише за 2020-2021 роки, отримав офіційний дохід в розмірі майже 1.7 мільйони гривень (1 698 433,63 грн.), що за довоєнним курсом валют було еквівалентно майже 63 тисячам доларів США. Відтак, з будь якої точки зору, законність походження вилучених при обшуку грошових коштів є повністю доведеною об`єктивними даними.

Вказане на переконання адвоката свідчить про відсутність підстав для подальшого застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити та скасувати арешт накладений на вищезазначене майно, оскільки вказане майно не має будь якого доказового значення у даному кримінальному провадженні.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна. Вказав, що досудове розслідування на даний час триває, арешт на вказане майно накладено обґрунтовано і в подальшому у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреба не відпала.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників справи, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 у справі №757/45953/23-к, провадження №1-кс/761/16813/2025, задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001003 від 20.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України, про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 12.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1, а саме: грошові кошти у сумі 46 920 доларів США, 10 400 Євро.

З мотивувальної частини зазначеної ухвали вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001003.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Водночас, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Так слідчий суддя звертає увагу, що до матеріалів клопотання адвокатом долученні документи, на підтвердження законності походження вилучених грошових коштів, а саме: податкова декларація ОСОБА_5 , відомості ДФС про доходи ОСОБА_6 , копії розписки та договору зберігання, що у своїй сукупності підтверджують законність походження вилучених грошових коштів.

В той же час, прокурором жодних документів у судовому засіданні не було надано на підтвердження існування версії сторони обвинувачення щодо незаконності походження вказаних грошових коштів.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 20.06.2023, питання про арешт майна вирішено ухвалою суду від 19.10.2025, а тому орган досудового розслідування зобов`язаний довести необхідність, доцільність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна та актуальність цього питання, з огляду на те, що саме сторона обвинувачення була ініціатором питання про накладення арешту на майно.

При цьому, ні до матеріалів клопотання, ні в судовому засіданні прокурором не надано доказів того, що зазначене майно, має значення для кримінального провадження, а також те, що вказане майно здобуте злочинним шляхом. Також не доведено, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ для продовження заходу забезпечення, а саме арешту, чи обставин, що встановлені під час досудового розслідування по кримінальному провадженні №0001003 від 20.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України.

Відтак, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права недостатньо одного лише посилання на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту, оскільки для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт належного їй майна має бути дотримано вищенаведені приписи кримінального процесуального законодавства, чітко визначені в ст. ст. 170 - 173 КПК України.

Відтак, на переконання слідчого судді, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти, що вилученні у ОСОБА_5 під час проведення обшуку 12.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1, не виправдовують завдання кримінального провадження та співмірності втручання у право власності особи.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що такий обмежувальний захід як арешт майна, який застосовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 в рамках кримінального провадження № 0001003, підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 (справа №757/45953/23-к) у межах кримінального провадження №0001003 від 20.06.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.10.2023 у справі №757/45953/23-к, а саме, на:

-грошові кошти у сумі 46 920 доларів США, 10 400 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1