У Х В А Л А

Справа №348/2981/25

Провадження №1-кс/348/587/25

21 листопада 2025 року м. Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000365 від 19.11.2025, погоджене з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарів, Кельменецького району Чернівецької області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, який проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України на посаді начальника штабу заступника командира НОМЕР_1 батальйону ТРО військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «майор», на утриманні нікого не має, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 21.11.2025 надійшло клопотання заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000365 від 19.11.2025, погоджене з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування своїх вимог слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 28.07.2025 № 161 майор ОСОБА_5 проходить військову службу на посаді начальника штабу заступника командира НОМЕР_1 батальйону ТРО військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу, майор ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, майор ОСОБА_5 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 18.11.2025, близько 23 год. 18 хв., ОСОБА_5 , в темну пору доби та суху погоду, керуючи автомобілем марки Honda CR-V реєстраційний номер Чеської республіки НОМЕР_4 , рухався ділянкою автодороги Н-09 сполученням МукачевоЛьвів у напрямку м. Мукачево. Ділянка дороги пряма, із двохстороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку по вулиці Соборна у селі Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області, тобто в межах населеного пункту.

Згідно п. 1.5 Розділу 1 Правил дорожнього руху (далі ПДР) дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.10 Розділу 1 ПДР: безпечна швидкість це швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Відповідно до п. 1.10 Розділу 1 ПДР: «перешкода для руху» нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

Згідно пп. «б» п. 2.3 Розділу 2 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пп. «д» п. 2.3 Розділу 2 ПДР водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно п. 12.1 Розділу 12 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.2 Розділу 12 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Згідно п. 12.3 Розділу 12 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Однак, водій ОСОБА_5 , діючи всупереч наведеним нормативним вимогам, рухаючись автомобілем марки Honda CR-V реєстраційний номер Чеської республіки НОМЕР_4 , вищевказаною ділянкою автодороги Н-09 сполученням Мукачево Львів у напрямку м. Мукачево, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перебував на проїзній частині дороги.

У результаті порушення ОСОБА_5 вказаних пунктів ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Водночас, після наїзду на пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_5 , в порушення вимог п. п. 2.10 а), г) ПДР, достовірно знаючи, що такими своїми діями він поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі: не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не вжив можливих заходів для надання йому домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, а умисно залишив його у небезпечному для життя стані, натомість покинув місце події.

19.11.2025 о 18 год. 25 хв. ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та 20.11.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, тяжкістю можливого покарання та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

можливість переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під час досудового розслідування матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, свідків ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 . Також, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із свідками і потерпілими та схиляти їх до зміни наданих слідству показань на вигідні підозрюваному показання. Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні під час проведення слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання ОСОБА_5 вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки знаходячись на волі, ОСОБА_5 зможе координувати свої дії із особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих відомостей для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім того, ОСОБА_5 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання;

вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , є військовослужбовцем і з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити самовільне залишення місце проходження військової служби або дезертирство, тобто, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407 або ст. 408 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити, вказали на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив свою причетність до вчинення злочину. Вказав, що він нікого не збивав, ні на кого не наїздив, того дня їхав з м. Івано-Франківська в м. Яремче, повернувся до м. Івано-Франківська та знову поїхав в м. Яремче і по дорозі бачив ДТП, Він є діючим військовослужбовцем, добровільно пішов служити, характеризується позитивно, у зв`язку із посадою йому відомо про заходи, які застосовуються до осіб, які здійснили СЗЧ та дезертирство, тому він не має наміру переховуватися.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 вказав на поведінку пішохода, що підозрюваний не переховувався, його зупинили по дорозі, він зв`язувався з потерпілою, бо був затриманий. Вказав на неможливість впливу на свідка, оскільки єдиний свідок це його наречена. Зазначив, що запобіжний захід, про який просить слідчий. Є надто суворим. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим відділенням Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 від 19.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 19.11.2025 ОСОБА_5 фактично затримано 19.11.2025 о 18 год. 25 хв.

20.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, а саме про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, а також у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував обґрунтованість підозри, вказав на свою непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Разом із тим, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 19.11.2025, протоколом огляду місця події (автомобіля) від 19.11.2025, протоколом огляду відеозаписів від 21.11.2025, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , протоколом допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , протоколом огляду відеозапису від 19.11.2025, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Письмове повідомлення про підозру вручено відповідно до вимог 278 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлена підозра є обґрунтованою (не є явно необґрунтованою) і може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, що визначені у ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Згідно п. 36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

Суд бере до уваги, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі, що унеможливить прийняття законного рішення у розумні строки. Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Будучи військовослужбовцем та перебуваючи на волі ОСОБА_5 , під час досудового розслідування матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, свідків ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із свідками і потерпілими та схиляти їх до зміни наданих слідству показань на вигідні підозрюваному показання. У рамках кримінального провадження призначено та планується призначення ряду криміналістичних експертиз. Враховуючи наявні особисті та професійні зв`язки, ОСОБА_5 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні під час проведення слідчих дій та до проведення судових експертиз.

В той же час, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначений в клопотанні є неконкретизованим, будь-які обґрунтування існування вказаних обставин відсутні, що на думку слідчого судді носить лише формальний характер.

Оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем, з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити самовільне залишення місце проходження військової служби або дезертирство, тобто, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 407 або ст. 408 КК України.

Разом з тим, аналізуючи обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 пред`явлено підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

ОСОБА_5 неодружений, на утриманні нікого не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду підстави вважати, що залишаючись на волі, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, він може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання.

Отже, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та (або) незаконно впливати на впливати на свідків, потерпілу, понятих, експертів та спеціалістів, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбаченим статтею 177 КПК України є необґрунтованим та спростовується вищенаведеними висновками слідчого судді.

У підсумки слід зазначити, що стороною обвинувачення наведено достатні та переконливі докази про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, враховуючи наявність у ОСОБА_5 статусу підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів і доведених ризиків, відомостей щодо особи підозрюваного, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки є недостатнім для запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не встановлено осіб, які б взяли його на поруки та заслуговують на довіру чи особливу довіру, а тому такі не можуть забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_5 , є діючим військовослужбовцем, порядок та специфіка проходження військової служби унеможливлюють застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Посилання підозрюваного та його захисника з приводу можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя відхиляє, на їх підтвердження не було надано належних і допустимих доказів, і вони не спростовуються наведених вище доводів.

При цьому, дані, які характеризують особу ОСОБА_5 , не дають суду підстав дійти висновку, що обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які встановлені судом.

Задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливості незаконно впливати на потерпілу, свідків, понятих, експертів та спеціалістів, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

ОСОБА_5 фактично затриманий 19.11.2025 о 18 год. 25 хв, що слід врахувати при обчисленні строку тримання під вартою.

Разом із тим, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави, у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України), зважаючи на обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, наслідки кримінальних правопорушень, характеристику підозрюваного та його майновий стан, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, то слідчий суддя, вважає за необхідне визначити розмір застави в межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень, яка на переконання суду є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у разі її внесення, а також у разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст. 22, 131, 132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 309, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів до 17 січня 2026 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з 19 листопада 2025 року.

Визначити заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за реквізитами для внесення застави - отримувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області,, № UA0002265, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172. Призначення платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження №1-кс/348/2981/25, ЄУН № 348/587/25.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення у разі внесення застави, після перевірки документа, що підтверджує внесення застави негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк до 17 січня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 21.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1