УХВАЛА

про арешт тимчасово вилученого майна

Справа № 621/3779/25

Провадження № 1-кс/621/577/25

19 листопада 2025 року м. Зміїв Харківської області

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників клопотання прокурора Харківської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 ,

про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000554 від 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні СВ ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000554 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням визначений за прокурорами Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного, регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.11.2025 до ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: с. Пасіки, Чугуївського району, Харківської області, гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , УДЗ, 17.11.2025 о 18 год. наніс ножове поранення гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовцю ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 , попередній діагноз: ножове поранення пахової області праворуч з ушкодженням стегнової артерії..

17.11.2025 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000554 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

17.11.2025 під час огляду місця родії за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: 1. кухонний ніж з лезом довжиною 15 сантиметрів, ширина леза 3 сантиметри, з пластиковою рукояткою білого кольору, з нашаруванням іржі на лезі; 2. фрагмент бинта з РБК з підлоги в спальні; 3. кухонний ніж з дерев`яною рукояткою, загальною довжиною 24 сантиметри, довжина леза 13 сантиметрів, ширина леза 3 сантиметри, без видимих слідів РБК; 4. ніж напівзігнутої форми з металевою рукояткою, загальною довжиною 17 сантиметрів, довжина леза 6 сантиметрів, ширина леза 4 сантиметри, без видимих слідів РБК; 5. 2 ватні палички зі змивами зі скляної чарки з зали; 6. 2 ватні палички зі змивами з зовнішньої поверхні двох чашок з зали; 7. фрагмент з бинта РБК з підлоги зали; 8. ніж чорного кольору, у ножнах з пластиковою рукояткою, загальною довжиною 23 сантиметри, довжина леза 10 сантиметрів, ширина леза З сантиметра, без видимих слідів РБК; 9. кухонний ніж з пластиковою рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 24 сантиметри, довжина леза 12 сантиметрів, ширина леза 2 сантиметри, без видимих слідів РБК, всі вищезазначені об`єкти було поміщено до паперових конвертів НПУ з пояснювальними написами, кожен окремо.

18.11.2025 постановою слідчого СВ ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області вищевказану річ було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000554 від 17.11.2025, за ч. 1 ст. 121 КК України.

Оскільки вище вказане майно зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та є речовим доказом по справі, посилаючись на положення ст.ст. 64-2, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, прокурор просив накласти арешт на майно, тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події, з метою забезпечення збереження речових доказів, та яке може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор, потерпілий, не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.1 статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого (а у визначених законом випадках дізнавача) та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи стислі строки, встановлені законом для розгляду клопотання, вжиття судом необхідних заходів для забезпечення явки в судове засідання учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання без участі сторін та без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів відповідно до положень частини 1, 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає наступне:

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, до повноважень слідчого судді судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ч. ч. 3-5 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься, зокрема й арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

В обґрунтування доводів клопотання прокурором надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000554 від 17.11.2025 за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, копію рапортів ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, постанову про створення слідчої групи, протокол затримання особи, протокол допиту свідків, висновок експерта, копію постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (а.с.1-21)

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

За змістом частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У клопотанні слідчий вказав, що метою накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено в ході огляду місця події, є збереження речових доказів, а саме запобігання їх приховуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, яке може бути використане як докази факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим (дізнавачем), прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо відомостей про факт вчинення кримінального правопорушення та наявність підстав вважати тимчасово вилучене майно доказами в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно, на думку суду, є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом МВС України, Генеральної Прокуратури України, ДПА України,СБУ, Верховного Суду України, ДСА України від 27.08.2010 року, обов`язок по визначенню місця зберігання арештованого майна покладається на слідчого (дізнавача), в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись статтями 2, 7, 16, 64-2, 98, 107, 131, 170-175, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Харківської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучене в ході проведення огляду місця 17.11.2025, а саме на:

1. кухонний ніж з лезом довжиною 15 сантиметрів, ширина леза 3 сантиметри, з пластиковою рукояткою білого кольору, з нашаруванням іржі на лезі;

2. фрагмент бинта з РБК з підлоги в спальні;

3. кухонний ніж з дерев`яною рукояткою, загальною довжиною 24 сантиметри, довжина леза 13 сантиметрів, ширина леза 3 сантиметри, без видимих слідів РБК;

4. ніж напівзігнутої форми з металевою рукояткою, загальною довжиною 17 сантиметрів, довжина леза 6 сантиметрів, ширина леза 4 сантиметри, без видимих слідів РБК;

5. 2 ватні палички зі змивами зі скляної чарки з зали;

6. 2 ватні палички зі змивами з зовнішньої поверхні двох чашок з зали;

7. фрагмент з бинта РБК з підлоги зали;

8. ніж чорного кольору, у ножнах з пластиковою рукояткою, загальною довжиною 23 сантиметри, довжина леза 10 сантиметрів, ширина леза 3 сантиметра, без видимих слідів РБК;

9. кухонний ніж з пластиковою рукояткою чорного кольору, загальною довжиною 24 сантиметри, довжина леза 12 сантиметрів, ширина леза 2 сантиметри, без видимих слідів РБК;

який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим відділу поліції, на якого покладається обов`язок визначення місця зберігання майна, щодо якого застосовано арешт.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст. 174 КПК України.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому (дізнавачеві), прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1