Провадження № 1-кс/752/9545/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду (шляхом проведення відеоконференції) клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

(в режимі відеоконференції) представника власника майна, адвоката - ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора КМП ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: Харківська обл., м. Люботин, вул. Володимира Винниченка, 11, які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

На обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вказував, що слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ПП «НВФ СВК» (, м. Дніпро), ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» (, м. Київ) та ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» (, м. Київ) спільно з посадовими особами ПАТ «УКРНАФТА» (, м. Київ) та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (, м. Київ), організували протиправний механізм привласнення коштів державних підприємств шляхом завищення очікуваної вартості предметів закупівель та подальшого постачання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), які не відповідають умовам процедур закупівель.

Так, службові особи ПП «НВФ СВК», ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ», ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» та інші невстановлені особи, діючи всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», на етапі визначення очікуваної вартості предметів закупівель завищували ціни товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) та імітували конкуренцію на торгах (UA-2025-02-12-010417-a, UA-2025-01-14-002971-a, UA-2024-11-04-000854-a) з метою одержання надприбутків. Посадові особи ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» постачали для АТ «Укргазвидобування» інгібітори глинистих сланців, змащувальні, антиприхватні та інші домішки на понад 129 млн грн, при цьому завищивши їхню вартість більш ніж на 50 млн грн. Надприбутки виводилися в тіньовий сектор через фіктивні операції з ТОВ «Щедро», ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «ГТС ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» та ТОВ «Т-ПРОКОМ». Крім того, у межах закупівлі UA-2022-11-22-016804-a ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» уклало договір № від 26.12.2022 з ТОВ «Оператор ГТС України» на постачання 139 вимірювальних комплексів ФЛОУТЕК-ТМ-2-33-40 на суму 17,9 млн грн (127 тис. грн/шт.), тоді як придбало їх у ТОВ «ДП УКРГАЗТЕХ» за 8,1 млн грн (58,2 тис. грн/шт.), чим завдано збитків державному підприємству понад 9,1 млн грн.

04.11.2024 АТ «Укргазвидобування» оголосило закупівлю UA-2024-11-04-000854-a на постачання інгібітора-мікрокольматанту на основі гільсоніту очікуваною вартістю 26,1 млн грн, за результатами якої 12.12.2024 укладено договір поставки №УБГ25-016 з ТОВ «БПК Газінвестпроект».

У межах провадження призначено судово-товарознавчу експертизу для встановлення реальної ринкової вартості ТМЦ та надано доручення СБУ щодо встановлення всіх осіб, причетних до протиправної діяльності.

В ході виконання вказаного доручення встановлено, що на даний час до протиправної діяльності причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресами: АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_5 ) та АДРЕСА_3 , (власник цивільна дружина ОСОБА_7 ). Рольова участь: ОСОБА_5 є виконавець, співробітник ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ», відповідає за постачання ТМЦ для державних підприємств та забезпечує обготівкування коштів отриманих злочинним шляхом через рахунки підконтрольних підприємств.

За викладених вище обставин, 05.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

05.11.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна прокурор вказає на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та/або інших негативних наслідків для потерпілих осіб.

Метою арешту майна прокурор вказує на пункт перший частини 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів, що вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 05.11.2025 р., копія якої долучена до матеріалів клопотання.

Судове засідання з розгляду вказаного клопотання призначено на 13.11.2025 р. та відкладено на 18.11.2025 р.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив слідчого суддю його задовольнити. Він наголосив, що досудове розслідування триває, на даному етапі не йдеться про повідомлення про підозру, а для накладення арешту на майно з метою забезпечення його як речового доказу не є необхідним повідомляти власнику майна про підозру. За словами прокурора, під час обшуку було вилучено значну кількість техніки, і через її обсяг провести повний огляд у короткий проміжок часу неможливо. У зв`язку з цим прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на даний час орган досудового розслідування має лише припущення про те, що мобільний телефон або інформація, яка на ньому міститься, має значення для здійснення досудового розслідування, а сам телефон може бути визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Посилання прокурора на відсутність відповідальної особи, яка могла б провести огляд мобільного телефону у зв`язку з проведенням значного обсягу слідчих дій та кількістю уповноважених слідчих, адвокат вважає безпідставними, оскільки група слідчих у провадженні залишається чисельною, а подібні технічні питання не можуть виправдовувати тривале обмеження власника у праві вільно користуватися своїм майном. Крім того, захисник наголосив, що усталена судова практика щодо накладення арешту на майно передбачає врахування факту наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Також він вказав, що вилучення мобільного телефону було здійснено всупереч положенням КПК України та ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, що свідчить про порушення з боку органу досудового розслідування. При цьому адвокат просив, у разі постановлення ухвали про накладення арешту на майно, визначити для органу досудового розслідування розумний строк для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, після спливу якого зобов`язати повернути мобільний телефон ОСОБА_5 .

У заперечення на вимогу адвоката щодо встановлення органу досудового розслідування розумного строку для проведення слідчих дій прокурор зазначив, що така вимога суперечить принципам КПК України, оскільки кримінальне процесуальне законодавство презюмує слідчого як самостійного та незалежного суб`єкта у здійсненні досудового розслідування. На переконання прокурора, втручання суду у визначення порядку та строків виконання слідчим процесуальних дій виходить за межі його повноважень і не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки, якими є копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, врахувавши заперечення адвоката, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п. 1 ч.2 ст. 132 КПК України. Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

05.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

05.11.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000526 від 22.04.2025 року вбачається, що органом досудового розслідування встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме: привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Протоколом обшуку від 05.11.2025 року підтверджується факт вилучення майна, арешт якого просить прокурор. Підставою для накладення арешту вказано п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Проте вирішуючи питання про накладення арешту на майно із підстав визнання його речовим доказом, слідчий суддя самостійно перевіряє його ознакам викладеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що вилучене під час проведення обшуку майно має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використане як доказ. Такий висновок ґрунтується на змісті фабули досудового розслідування, викладеній у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також на обставинах, які підлягають перевірці органом досудового розслідування. Суд звертає увагу, що ці обставини відображені у відповідних протоколах, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також у копіях договорів поставки та додатках до них, які підтверджують можливий зв`язок вилучених технічних засобів із обставинами, що перевіряються у межах здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення.

Враховуючи характер і обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем, оскільки зазначений телефон може містити відомості, що мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема щодо кола причетних осіб, та встановлення неправомірності дій, щодо підготування тендерної документації.

Слідчий суддя зазначає, що мобільний телефон може містити інформацію, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, зокрема мультимедійні файли та інші цифрові дані, що можуть підтверджувати чи спростовувати факти організації схеми з проведення державних закупівель товарно-матеріальних цінностей, які не відповідають умовам процедур закупівель, встановлювати коло осіб, причетних до протиправної діяльності.

Вилучення мобільного телефону спрямоване не на обмеження прав власника, а на забезпечення збереження інформації, яка може мати доказове значення для досудового розслідування. Оскільки проведення повного технічного огляду на місці без участі спеціаліста є неможливим, слідчий правомірно прийняв рішення про тимчасове вилучення техніки для подальшого дослідження її вмісту у встановленому КПК України порядку.

Таким чином, дії органу досудового розслідування щодо вилучення мобільного телефону відповідають меті проведення обшуку та спрямовані на отримання і збереження відомостей, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Підстав вважати такі дії необґрунтованими або такими, що суперечать вимогам КПК України, не вбачається.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання адвоката щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують підстав для накладення арешту на майно. Зокрема, доводи про неправомірність вилучення мобільного телефону ОСОБА_5 не відповідають матеріалам провадження, оскільки, як убачається з протоколу проведення обшуку, спеціаліст для проведення слідчої дії не залучався, що унеможливлює технічне копіювання чи зняття інформації з мобільного телефону безпосередньо під час обшуку. За відсутності спеціаліста проведення такої дії є технічно неможливим, а тому вилучення мобільного телефону було правомірним способом забезпечення збереження інформації, яка потенційно має доказове значення.

Щодо доводів адвоката про надмірну тривалість неогляду телефону, слідчий суддя погоджується, що група слідчих у даному кримінальному провадженні є чисельною. Водночас сам по собі цей факт не може бути об`єктивним критерієм для оцінки строків виконання конкретних слідчих дій, оскільки досудове розслідування здійснюється із дотриманням принципу таємниці слідства. Суду не відомо, які саме процесуальні дії були проведені та які дії потребували першочергового виконання в інтересах ефективного розслідування. Тому виключно зазначення на чисельність групи слідчих не може свідчити про безпідставне затягування проведення огляду телефону та не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо вимоги захисту встановити для органу досудового розслідування розумний строк для проведення огляду мобільного телефону, така вимога не може бути задоволена, оскільки КПК України не відносить до повноважень слідчого судді визначення строків виконання слідчим процесуальних дій при вирішенні питання про накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити адвокату можливість використання положень статті 28 КПК України (щодо розумних строків кримінального провадження) та статті 303 КПК України (оскарження бездіяльності слідчого чи прокурора), які можуть бути застосовані стороною у разі виникнення підстав для оскарження затягування проведення відповідних процесуальних дій у подальшому, проте не можуть бути реалізовані шляхом встановлення строків у межах розгляду клопотання про арешт майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб. Доказування факту вчинення кримінального правопорушення є завданнями органу досудового розслідування і вирішуються в межах загального розгляду кримінального провадження. На етапі розгляду клопотання про арешт майна достатньо встановити, що вилучене майно може мати значення для досудового розслідування як речовий доказ.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

На даному етапі судового розгляду наслідки накладення арешту на майно для ОСОБА_5 чи інших третіх осіб не встановлені, оскільки відсутні докази порушення їхніх прав чи законних інтересів у зв`язку з арештом, а завдання, які стоять перед органом досудового розслідування, переважають над інтересом у вільному користуванні цим майном.

Отже, на підставі викладеного вище, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 131, 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , яке належать ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1