ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2670/24
Провадження №1-кс/477/754/25
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

22 липня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання ОСОБА_3 про вирішення питання щодо передачі майна, на яке накладено арешт в кримінальному провадженні №0000110 від 17 жовтня 2024 року йому на зберігання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області з клопотанням про передачу йому на зберігання майна, яке було вилучено 17 жовтня 2024 року під час огляду місця події на березі річки Інгул неподалік смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області та на яке ухвалою слідчого судді від 23 жовтня 2024 року накладено арешт

Мотиви клопотання ним у поданій слідчому судді заяві володілець вилученого майна не наводить.

В судове засідання по розгляду клопотання ОСОБА_3 не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 просила у задоволенні клопотання відмовити, оскільки вилучене майно має ознаки речового доказу, є знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, тому потребує його подальшого збереження, шляхом утримання органом досудового розслідування.

Дослідивши клопотання ОСОБА_3 про вирішення питання щодо передачі майна йому на зберігання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП №4 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000110 від 17 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 249 КК України.

17 жовтня 2024 року дізнавачем сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 проведено огляд місця події відкритої ділянки місцевості на березі річки Інгул, неподалік смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, в ході якого виявлено ОСОБА_3 та засоби для вилову водних біоресурсів, а також річкові раки у кількості 81 екземплярів.

За матеріалами клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року накладено арешт на майно, що було вилучено 17 жовтня 2024 року у ОСОБА_3 , а саме на маску та трубку для плавання, рушницю для підводного полювання «Pelengas», 1 пару ласт для плавання, садок для риби та річковий рак у кількості 81 екземплярів, з метою його збереження як речового доказу.

Арешт на майно за змістом ухвали слідчого судді накладено в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 249 КК України.

Обставинам, що визначають обґрунтованість арешту надана оцінка слідчим суддею при його накладенні, що вбачається з ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року.

Звертаючись до слідчого судді з цим клопотанням, заявник не наводить нових обставин, які дозволяли б по іншому оцінити доводи органу дізнання про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При накладенні арешту слідчий суддя вказував на достатність підстав вважати, що майно, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та з метою збереження речових доказів, наявні підстави для накладення арешту на майно.

З огляду на положення частини другої тат третьої статті 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 23 жовтня 2024 року вбачається, що вирішуючи питання з приводу необхідності накладення арешту на майно, що було вилучено17 жовтня 2024 року у ОСОБА_3 , слідчий суддя виходив серед іншого і з того, що вилучене майно безпосередньо пов`язане із вчиненням кримінального правопорушення та є знаряддям вчинення злочину, а тому має бути арештовані для його збереження в якості речового доказу та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором, наразі тривають слідчі(розшукові) дії у кримінальному провадженні, триває

Відповідно до частини другої статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок), цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 4 Порядку, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку.

Як встановлено слідчим суддею, вилучене 17 жовтня 2024 року у ОСОБА_3 майно набуло статусу речового доказу, та на даний час перебуває на зберіганні у камері схову речових доказів ВП №; МРУП ГУНП в Миколаївській області, відповідно до вказаного вище Порядку, а тому підстав для зміни місця їх зберігання слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи встановлені під час розгляду клопотання обставини, з урахуванням заперечень прокурора у кримінальному провадженні, а також з огляду на зазначені ОСОБА_3 підстави для зміни місця зберігання речового доказу, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність наразі підстав для зміні місця зберігання речового доказу, та як наслідком для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись статтями 98, 100, 107, 369-372, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу майна, на яке накладено арешт в кримінальному провадженні №0000110 від 17 жовтня 2024 року йому на зберігання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6