Справа № 474/568/25
Провадження № 1-кс/474/101/25
УХВАЛА

Іменем України

09.06.25р. с-ще Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 02.06.2025р. про відмову у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 від 29.05.2025р. щодо недотримання слідчим розумних строків у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

встановив:

05.06.2025р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 (далі - скаржник), в якій останній просить скасувати постанову керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 (далі - прокурор) від 02.06.2025р., якою відмовлено у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 від 29.05.2025р. щодо недотримання слідчим розумних строків у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та зобов`язати його повторно розглянути її в порядку ст. 308 КПК України.

В обґрунтування вимог скарги скаржник вказує, що своє рішення керівник Первомайської окружної прокуратури фактично мотивував тим, що повторне надання вказівок процесуальному керівнику є недоцільним із огляду на кількість проведених слідчим процесуальних дій. Натомість погодитися із таким рішенням не можна із огляду на та, що прокурор:

- послався на перелік слідчих дій без їх аналізу та показів свідків нещасного випадку із яких жоден не перевірений на їх достовірність за відсутності посилання на дотримання, або ж недотримання слідчими розумних строків під час досудового розслідування із оцінкою причин тривалого досудового розслідування, яке триває більше 6 років і по своїй суті не є складним;

- не спростував доводів, зазначених в п. 1-3 моєї скарги, щодо невиконання слідчими по цей день ухвал Врадіївського районного суду від 02.09.2020р. та 11.08.2021р. Невиконання з цього приводу вказівок прокурора вищого рівня та його інформація щодо надання 12.05.2025р. процесуальним керівником повторних письмових вказівок щодо невідкладного вирішення вищезазначених питань зовсім не означає що вони будуть виконані в межах розумних строків;

- не спростував доводів, зазначених в п. 4 скарги, щодо невиконання слідчим в строк до 24.04.2024р. як його вказівок так і вказівок процесуального керівника ОСОБА_5 щодо приєднання до матеріалів кримінального провадження результатів розгляду клопотання потерпілого від 28.12.2023р. про проведення слідчих дій. По цей день скаржник таких результатів не отримав;

- не спростував доводів, зазначених в п. 5-6 скарги про невиконання слідчим в розумні строки по цей день слідчих дій щодо встановлення та допиту свідків нещасного випадку із ігноруванням з цього приводу як його вказівок так і вказівок процесуального керівника;

- не спростував доводів, зазначених в п. 7 скарги, про невиконання слідчими з прямим умислом в межах розумних строків витребування від директора Покровської ЗОШ журналу 5 класу Покровської ЗОШ за 2017-2018н.р. в оскаржуваній постанові про них немає навіть згадки;

- не спростував доводів, зазначених в п. 8 скарги, про невиконання слідчим по цей день як його вказівок так і вказівок процесуального керівника ОСОБА_5 від 17.04.2024р. щодо отримання з дотриманням правової процедури документів з кримінального провадження № 0000224 від 03.07.2018р., амбулаторну картку ОСОБА_6 та історію її хвороби;

- не спростував доводи, зазначені в п. 9 скарги, про невиконання по цей день слідчим в розумні строки задоволене клопотання від 25.04.2021р. щодо проведення відділом освіти службового розслідування нещасного випадку;

- не спростував доводи, зазначені в п. 13 скарги, про невиконання слідчої дії в розумні строки щодо визнання документом відповіді начальника відділу освіти ОСОБА_7 від 19.11.2020р за № 377, яка свідчить, що в 2017-2018н.р. вчитель фізкультури ОСОБА_8 не був атестований з питань охорони праці, що і є однією із причин нещасного випадку;

- не спростував доводи, зазначені в п. 10 скарги, на предмет того, що однією із причин нещасного випадку є протиправне призначення на посаду вчителя фізичної культури кочегара ОСОБА_8 без попереднього підвищення кваліфікації. Твердження прокурра на предмет того, що питання законності призначення на посаду вчителя фізичної культури ОСОБА_8 не є предметом досудового розслідування кримінального провадження № 0000009 є не чим іншим як його припущенням, яке знаходиться в суттєвих протиріччях із витягом з ЄРДР вищезазначеного провадження, згідно якого розслідуються та встановлюються дійсні причини нещасного випадку;

- не спростував доводи, зазначені в п. 11 скарги, про невиконання жодної слідчої дії для виявлення законності встановлених заходів для усунення причин нещасного випадку;

- не спростував доводи, зазначені в п. 12 скарги, про невиконання слідчої дії в розумні строки для встановлення конкретних правил безпечної техніки відбору м`яча, порушених ОСОБА_6 та за яких обставин. Твердження прокурора на предмет того, що питання щодо встановлення яких саме правил безпечної техніки відбору м`яча порушила учениця не є предметом досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за № 0000009 знаходиться в суттєвих протиріччях зі змістом Акту про нещасний випадок, згідно якого причиною нещасного випадку є те, що учениця ОСОБА_6 порушила правила безпечної техніки відбору м`яча. Оскільки предметом вищезазначеного кримінального провадження є встановлення дійсних причин нещасного випадку то встановлення конкретних правил безпечної техніки відбору м`яча, які нібито порушила малолітня учениця, мають істотне значення для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Керівник Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11.03.2019р. за заявою скаржника від 31.12.2018р. до ЄРДР внесено відомості за № 0000009 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, щодо вчинення директором школи ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом внесення нею до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей відносно встановлення причин нещасного випадку та заходів щодо усунення причин нещасного випадку. Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалося виключно щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

29.05.2025р. скаржник звернувся на ім`я керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 зі скаргою в порядку, визначеному ст. 308 КПК України, щодо недотримання слідчим розумних строків, в якій просив надати процесуальному прокурору обов`язкові до виконання вказівки, а саме: забезпечити виконання ухвал суду та проведення вищезазначених слідчих дій в розумні строки; здійснити ефективний процесуальний контроль в провадженні.

У своїй скарзі скаржник вказує на 15 пунктів, з огляду на які він вважає, що слідчим в межах кримінального провадження не дотримано розумних строків під час досудового розслідування.

Постановою від 02.06.2025р. керівник Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 відмовив в задоволенні скарги.

Мотивуючи та обґрунтовуючи своє рішення прокурор у тексті постанови, посилаючись на чинне законодавство, розкрив поняття розумного строку досудового розслідування, перерахував вчиненні в межах кримінального провадження слідчі (розшукові) та процесуальні дії. Також висловив свою позицію щодо меж здійснення досудового розслідування, з огляду на предмет доказування в кримінальному провадженні, та щодо недоцільності проведення слідчих дій для встановлення обставин, які не входять до предмету доказування.

Встановив вказані обставини приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

За приписами ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

При цьому слід враховувати, що процесуальні дії - це дії, спрямовані на виконання завдань кримінального провадження на різних стадіях кримінального процесу, в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством. Беручи до уваги положення п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 КПК України. та виходячи з зі змісту ст. 28 КПК України, яка вказує, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень і які не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Тому, прийняття процесуального рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, або виконання певної процесуальної дії, є процесуальними діями, строки проведення та результати яких, організують та впорядковують здійснення кримінального процесу.

Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Для розуміння поняття найкоротших, розумних строків досудового розслідування, слід керуватися ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Право на справедливий суд) та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства).

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного (справа Екле проти ФРН).

У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до кримінальних питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу сутнісній, а не формальній концепції обвинувачення, про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі Шубінський проти Словенії).

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п. 116 рішення ЄСПЛ від 12 березня 2009 року у справі Вергельський проти України зазначено, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п. 67 рішення у справі Пелісьє і Сассі проти Франції). Далі йдеться про те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст. 6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (див. п. 89 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2006 року у справі Нахманович проти Росії та п. 71 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі Іванов проти України).

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 94 КПК України дізнавач за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 1 ст. 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 103, ч. 1 ст. 104, ч. 1 ст. 106 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.

У випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення прокурора, ухвалене на основі повного і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Однак, оскаржувана постанова не відповідає таким вимогам. Прокурор жодним чином не зазначив, що саме він враховував при прийняті рішення про дотримання слідчим розумних строків під час досудового розслідування, що саме свідчить про дотримання таких строків та чому саме від прийшов до такого висновку. Фактично у своїй постанові прокурор лише розкрив поняття розумного строку досудового розслідування, перерахував вчиненні в межах кримінального провадження слідчі (розшукові) та процесуальні дії, висловив свою позицію щодо меж здійснення досудового розслідування, щодо недоцільності проведення слідчих дій для встановлення обставин, які не входять до предмету доказування.

Вказуючи про межі досудового розслідування прокурор жодним чином не обумовлює чи було досудове розслідування спрямоване саме для встановлення обставин, які підлягають в становленню в межах кримінального провадження, хоча це є одним з визначальних факторів для констатації факту дотримання чи не дотримання слідчим розумних строків під час досудового розслідування.

Також слід зазначити, що перераховуючи слідчі (розшукові) дії, прокурор жодним чином не дає їм оцінку щодо дотримання слідчим розумних строків з огляду на ті обставини, як зазначені у скарзі, на неодноразове надання вказівок прокурорами в межах кримінального провадження, а також складність та тривалість досудового розслідування, яке триває більше шести років.

З огляду на вищевикладене в сукупності слідує, що в цілому скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372 КПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 02.06.2025р. про відмову у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 від 29.05.2025р. щодо недотримання слідчим розумних строків у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 02.06.2025р. про відмову у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 від 29.05.2025р. щодо недотримання слідчим розумних строків у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Зобов`язати керівника Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 розглянути подану 29.05.2025р. ОСОБА_3 скаргу щодо недотримання слідчим розумних строків у кримінальному провадженні, внесеному 11.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в порядку ст. 308 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний 13 червня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1