УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, -

в с т а н о в и в:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Солом`янського УП ГУНП в місті Києві перебуває кримінальне провадження за № 0000467 від 31.05.2022 за частиною 4 статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 за № 757/36625/22 задоволено клопотання щодо проведення обшуку по вказаному кримінальному провадженню.

17.01.2023 по вказаному кримінальному провадженню слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_5 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку вилучені грошові кошти у розмірі 300000 гривень.

Вказані грошові кошти належать ФОП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.01.2023 (справа за № 757/2515/23-к) накладено арешт на вилучені під час вказаного обшуку грошові кошти.

Володілець майна ОСОБА_3 зазначає, що в даному кримінальному провадженню має статус свідка, а також, що з часу вилучення грошових коштів минуло майже 2 роки, та жодних дій, спрямованих на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаних грошових коштів не вчинялися.

Крім того, автор клопотання зазначає, що жодного відношення вилучені та арештовані грошові кошти не мають до будь - яких кримінальних правопорушень, є частиною виробничого капіталу, та їх арешт призвів лише до зменшення грошей, які могли бути мною вкладені в підприємницьку діяльність та його господарська діяльність була на межі припинення.

Також в клопотанні зазначено, що згідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.12.2022 за № 757/36625/22, метою обшуку по вказаному кримінальному провадженню є виявлення предметів та слідів злочинної діяльності, пов`язаною із ТОВ «Астрея МК» (), ТОВ «Хім Клінінг» () та ТОВ «Просторпрод (), поряд з цим ФОП ОСОБА_3 взагалі жодного відношення не має до вищевказаних підприємств.

Як зазначено в клопотанні грошові кошти, вилучені у ОСОБА_3 , отримані ним у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності, що підтверджується роздруківкою рахунку ( ОСОБА_3 код НОМЕР_1 ).

Відповідно до клопотання 03.11.2021 ОСОБА_3 укладено з орендодавцем ФОП ОСОБА_6 (код НОМЕР_2 ) договір суборенди № 4 від 03.11.2021, на підставі якого мені було передано в суборенду у строкове платне зберігання приміщення площею 40 квадратних метрів, розташоване адресою: за АДРЕСА_1 .

Автор клопотання звертає увагу, що клопотання щодо обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , надійшло до слідчого судді через півтора місяці після того, як він уклав зазначений договір, що свідчить про те, що правоохоронні органи просто не перевірили інформацію щодо суборендаря станом на день подання клопотання, коли зверталися до слідчого судді із ним щодо проведення обшуку за вказаною адресою.

Таким чином, враховуючи вище зазначене автор клопотання вважає, що на даний час існують всі підстави для скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.01.2023 (справа за № 757/2515/23-к).

В судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 та володілець майна підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Представник Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд клопотання у відсутність представника органу досудового розслідування.

Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.01.2023 (справа за № 757/2515/23-к) накладено арешт на грошові кошти у розмірі 300000 гривень вилучені під час проведення обшуку 17.01.2023 року за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 44, з метою збереження доказів.

Слідчий суддя вважав, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та може бути використане як доказ в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені частин 1, 2, 3 статті 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим статті 98 КПК України.

Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 19 січня 2023 року правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.

Крім того, володільцем майна та його представником не доведено, що подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, а також, що арешт був накладений необґрунтовано.

Також, слід зазначити, що до клопотання не долучені підтверджуючі документи що органом досудового розслідування у кримінальному провадження за № 0000467 від 31.05.2022 є Солом`янське УП ГУ НП у м. Києві.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання ФОП ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1