"26" серпня 2025 р. Справа № 363/287/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючогосудді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора про оголошення ОСОБА_5 у міжнародний розшук та клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000616 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

прокурор звернувся до суду із клопотанням про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 у міжнародний розшук та про обрання запобіжного заходу щодо останнього у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у ході здійснення розшуку обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній 01 червня 2023 року виїхав за межі України через пункт пропуску «Угринів» та станом на теперішній час до України не повертався. Вказане свідчить, що обвинувачений ухиляється від суду, а тому наявні підстави для оголошення останнього у міжнародний розшук.

Заслухавши прокурора на підтримання клопотання та захисника, яка проти клопотань заперечила, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до засади диспозитивності кримінального провадження, згідно положень ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому під засадою законності згідно ч. 1 ст. 9 КПК України слід розуміти те, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суд зазначає, що доцільність не може підміняти собою законність, в той час, як Кримінальним процесуальним кодексом України норм, які надають повноваження суду приймати рішення про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук не містить.

У той же час, за змістом Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України №613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17 серпня 2020 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04 вересня 2020 за №849/35132, оголошення особи в міжнародний розшук здійснюється в кримінальних провадженнях з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну за допомогою використання інформаційної системи Інтерполу правоохоронними органами України у формі надсилання відповідних запитів, підставою для чого є вчинення особою діяння, яке кваліфіковано як злочин відповідно до Кримінального кодексу України та оголошення такої особи в установленому порядку в розшук.

При цьому, згідно ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», однією з підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання.

Окрім того, відповідно до п. 8 розділу 8 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої Наказом МВС України № 575 від 07.07.2017 року, у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини, в яких підозрюваного оголошено в розшук, у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа може переховуватися за межами України, слідчий відповідно до законодавства вирішує питання про оголошення особи в міжнародний розшук.

Отже, системне тлумачення вищезазначених норм законодавства вказує на те, що питання про оголошення особи у міжнародний розшук вирішується лише уповноваженою посадовою особовою правоохоронних органів у зазначеному вище порядку і не віднесено до повноважень суду.

Відтак, суд доходить висновку, що оголошення особи в міжнародний розшук на підставі судових рішень здійснюватися не може, коли суд за наявності відповідних підстав лише оголошує особу обвинуваченого в розшук згідно вимог ст. 335 КПК України, що виконано в цій справі ухвалою від 26 січня 2024 року. Доводи клопотання про інше на вимогах КПК України не ґрунтуються є бездоказовими.

Враховуючи викладене, у задоволені клопотання прокурора про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 у міжнародний розшук, слід відмовити.

Щодо клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд зазначає наступне.

Вказане клопотання обґрунтовано підставою і посиланням на вимоги ч. 6 ст. 193 КПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

14 травня 2021 року набрав чинності Закон України №1422-ІХ «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо вдосконалення окремих положень у зв`язку із здійсненням спеціального досудового розслідування» від 27 квітня 2021 року, згідно якого відповідні норми КПК України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України, яка регулює наслідки неприбуття обвинуваченого до суду, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Аналізуючи вказані норми законодавства в системному зв`язку, суд вважає, що ч. 6 ст. 193 та ч. 3 ст. 323 КПК України, які взаємодіють між собою в нерозривному зв`язку, до цієї справи застосовані бути не можуть, оскільки сам лише факт виїзду обвинуваченого за межі України є недостатнім для цього, а дані про те, що обвинувачений ОСОБА_5 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором у справі відсутні.

Беручи до уваги викладене, а також те, що ухвалою суду від 09 квітня 2025 року дано дозвіл на затримання ОСОБА_5 , з метою приводу до Вишгородського районного суду Київської області для участі в розгляді клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку передбаченому ст.ст. 189-190 КПК України, підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не вбачає.

Провадження у справі слід зупинити до розшуку обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 193, 335, 372 КПК України,

ухвалив:

у задоволенні клопотання про оголошення ОСОБА_5 у міжнародний розшук та клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

До розшуку обвинуваченого судове провадження зупинити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя