Справа № 139/472/25
Провадження № 1-кп/139/28/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:

процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

та секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дружба Мурованокуриловецького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, студента 4 курсу ВСП «Чернятинський коледж Вінницького національного аграрного університету», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків за таких обставин:

25 травня 2025 року о 17-ій годині на автодорозі Т-2308, поблизу села Дружба Могилів-Подільського Вінницькій області, екіпажем поліції у складі інспекторів з РПП СПД № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , було виявлено транспортний засіб «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив п. 9.2. «б» ПДР України та ігнорував вимогу працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу, вчиняючи дії щодо втечі.

О 17-ій годні 11 хвилин вказаний вище транспортний засіб під керуванням ОСОБА_8 , за результатами переслідування, здійснив зупинку поблизу будинку № 6 на вул. Миру в с. Дружба та був заблокований службовим автомобілем працівників поліції, які почали вживати заходи з фіксації та припинення адміністративного правопорушення.

Однак, на момент вчинення вказаних вище дій, пасажир автомобіля ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе агресивно та висловлюючись нецензурною лайкою, розуміючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є працівниками правоохоронного органу, виконують свої службові обов`язки з підтримання публічної безпеки та порядку, одягнуті у формений одяг Національної поліції, виражаючи свою зневагу до правоохоронних органів, з метою створення перешкоди при фіксації адміністративного правопорушення, наблизився до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3

О 17-ій годні 12 хвилин ОСОБА_4 , діючи з мотивів явної неповаги до працівника поліції, умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, виражаючись нецензурними словами та погрожуючи фізичною розправою вступив у словесну суперечку з поліцейським ОСОБА_3 . В ході цієї суперечки ОСОБА_4 , здійснюючи безпосереднє блокування ОСОБА_3 , з метою перешкоджання його законним діям, схопив своєю правою рукою останнього за вказівний палець лівої руки, стиснув його та здійснив тильне перерозгинання, чим спричинив тілесні ушкодження, після чого почав смикати за формений одяг та тримати за руки, до припинення таких дій у результаті втручання сторонніх осіб.

Внаслідок зазначених умисних протиправних дій ОСОБА_4 працівнику поліції ОСОБА_3 спричинено забиття м`яких тканин 2-го пальця лівої кисті, яке згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1996, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто понад 6 діб, але не більше 21 доби.

Обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, погодився на дачу показань.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, завідсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, потерпілого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу та письмових доказів щодо речових доказів та запобіжного заходу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав: 25 травня 2025 року у його матері був ювілей. З цього приводу він неконтрольовано вжив багато спиртного. Приблизно о 17-ій годині батько віз його автомобілем додому. Він не пам`ятає добре подій того вечора, а тому не може точно сказати, що стало причиною переслідувань їх автомобіля поліцейськими. Він пам`ятає, що вийшов з автомобіля біля будинку і почав агресувати відносно поліцейського ОСОБА_3 . Він достеменно знав, що ОСОБА_3 є поліцейським, оскільки знав його раніше, крім того, той був у форменому одязі, представився, пояснював про причину зупинки, з колегою був на службовому автомобілі і т.п. Після словесної агресії він схопив ОСОБА_3 за долоню лівої руки і викрутив її. Інша поліцейська та батько зупинили його від подальшої протиправної поведінки. Він дуже шкодує з приводу вчиненого, просив пробачення і був прощений потерпілим ОСОБА_3 , запевняє, що більше ніколи не допустить подібної поведінки.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 діяння є нетяжким злочином.

Суд враховує також особу винного, зокрема, що за місцем свого проживання він характеризуються як такий, що заяв та скарг на його поведінку не надходило (а.с. 57), за місцем роботи станом на час проведення досудового розслідування, - як такий, що завжди виконує поставлені завдання, а в спілкуванні з колегами та керівництвом стриманий, спокійний та уважний(а.с. 58). ОСОБА_4 не звертався за медичною допомогою до нарколога чи психіатра (а.с. 61), з 15 лютого 2023 року перебуває на військовому обліку призовників (а.с. 60).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, які він виявляв і в ході досудового розслідування, і в ході судового розгляду справи, а також вчинення злочину вперше (а.с. 56).

Крім того, при призначенні покарання суд враховує обставину, яка обтяжує для ОСОБА_4 покарання, - під час скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, він перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 55).

Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь Могилів-Подільського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого (а.с. 40-42, 43). Відповідно до такої інформації служба пробації зробила висновок, що існує середній ризик вчинення ОСОБА_4 повторного злочину і середній ризик небезпеки особи обвинуваченого для суспільства та окремих громадян, але його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, буде призначення покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки.

З врахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від покарання з призначенням іспитового строку на мінімальний строк, визначений законом.

Обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27 травня 2025 року (а.с. 51-53) було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 25 липня 2025 року включно.

На момент ухвалення цього вироку строк дії запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_4 скінчився.

Під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , у нього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 13 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , а постановою слідчого від 26 травня 2025 року (а.с. 44) його було визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді від 27 травня 2025 року у справі № 138/1422/25 (а.с. 45), на визнаний у кримінальному провадженні № 0000263 речовим доказом мобільний телефон було накладено арешт. Цей речовий доказ зберігається в Могилів-Подільському РВП ГУНП у Вінницькій області в сейф-пакеті 2129406 (а.с. 46).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що в даному випадку арешт майна вичерпав своє процесуальне значення для цілей кримінального провадження, зокрема, для збереження речових доказів, а тому його може бути скасовано, а доля майна має бути вирішена в порядку, що визначено ст. 100 КПК України.

Визнаний у справі речовими доказом мобільний телефон, вилучений в ОСОБА_4 , на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України слід повернути власнику.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати по даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на чотири роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 травня 2025 року у справі № 138/1422/25 (провадження № 1-кс/138/431/25).

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 13 5G», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілому і прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: _____________