Справа 522/2338/24
Провадження по справі № 1-кс/522/2001/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000504 від 21.09.2023, на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, українки, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 05.05.2023 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень (штраф сплачено),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2023 інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та інспектор сектору протидії домашньому насильству відділу превенції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_7 перебували на добовому чергуванні у складі автопатрулю «Поліна 300» та виконували свої функціональні обов`язки з обслуговування Приморського району в м. Одесі на службовому автомобілі марки «Skoda Rapid», спеціальний номерний знак «2019».

20.09.2023 приблизно о 22:45 годині, на службовий планшетний пристрій надійшло повідомлення про домашнє насилля, а саме онука б`є бабусю за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого, інспектор СПДН ОСОБА_5 спільно інспектор СПДН ОСОБА_7 на службовому автомобілі марки «Skoda Rapid», спеціальний номерний знак «2019», прибули за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 та її онука ОСОБА_3 , де у останньої виник злочинний намір, направлений на спричинення тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу.

20.09.2023, приблизно о 23:09 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою : АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесного ушкодження працівнику правоохоронного органу, умисно нанесла ОСОБА_5 , яка виконуючи службові обов`язки відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», намагалась втримати ОСОБА_3 , один удар кулаком правої руки в обличчя та укусила ОСОБА_5 за ліве стегно.

Встановлено, що у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження; садно верхньої губи ліворуч, садна та синець лівого стегна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя. Садна та синець лівого стегна викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.),вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Садно верхньої губи ліворуч має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цим критерієм відповідно п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку повинно міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 345 КК України встановлено невідповідність часу отримання виклику про домашнє насильство та часу нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , на підставі чого, вирок суду містить виправлені зазначені відомості.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково, пояснюючи, що 20.09.2023 була в себе вдома, голосно сварилась по телефону з бабусею та своїм знайомим, на дзвінок не відчинила двері в квартир, там були 2-є поліцейських, які приїхали на виклик сусідів. Вважає, що працівники поліції не мали права заходити у її квартиру, одягли їй кайданки без законних підстав. Вона від них захищалась, цивільний позов в частині моральної шкоди не визнає, визнає лише в частині матеріальної шкоди. Шкоду потерпілій не відшкодувала, тому вкусила за ногу поліцейську. Інших тілесних ушкоджень їй не наносила.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обіймає посаду інспектора СПД ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

20.09.2023 перебувала на добовому чергуванні з інспектором ОСОБА_7 . Отримали виклик па планшетний пристрій про вчинення домашнього насилля з боку онуки, яка ображала бабусю. Виклик надійшов від громадянина, який виконав прохання матері обвинуваченої, яка знаходилась за кордоном. Вони поїхали на АДРЕСА_2 . По ходу слідування та місце виклику, надійшов аналогічний виклик від сусідів. Потерпіла в судовому засіданні наголосила про те, що викликів у той день за фактом дій обвинуваченої, було не менше двох. Раніше інспектор ОСОБА_7 вже був на аналогічному виклику стосовно ОСОБА_3 , яка також поводила себе агресивно до своїх родичів.

Приїхавши за адресою, люди, які знаходились на вулиці, сказали, що чули конфлікт. Дізнавшись код двері на подвір`я свідок ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 зайшли у двір, де почули крики з 2 - го поверху. Піднявшись на вказаний поверх, знов почули сварку, жіночі голоси ображали один одного. Хтось кричав: «Если здесь будут менты, то будет труп». В подальшому з`ясувалось, що це кричала обвинувачена ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 подзвонили у дзвінок до квартири, після чого ОСОБА_3 та її бабуся, яка була схвильована, відчинили їм двері. Обвинувачена знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчило те, що остання голосно розмовляла, різко рухалась, всіх ображала, не дозволяла працівникам поліції заходити до квартири.

Зайшовши до квартири свідки провели ОСОБА_3 в кімнату та посадили на диван. Кайданки не вдягали. Потерпіла ОСОБА_5 почала спілкуватися з бабусею, а свідок ОСОБА_7 з обвинуваченою ОСОБА_3 . Бабуся скаржилась, що в неї дуже часто перебувають конфлікти з обвинуваченою ОСОБА_3 . В цей час ОСОБА_3 кричала на них, виганяла їх з квартири. Потім забігла до кімнати, де знаходилась бабуся з потерпілою, а коли ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 намагались відвести ОСОБА_3 подалі від бабусі до іншої кімнати, обвинувачена впала на підлогу та почала штовхатись та кричати. У той момент, коли ОСОБА_5 підійшла до обвинуваченої, остання вкусила її за ногу, а потім, коли підіймали ОСОБА_3 з підлоги, остання ще й вдарила свідка ОСОБА_5 кулаком в область обличчя, від чого у неї лопнула губа.

Після удару ОСОБА_3 свідок ОСОБА_7 надів на обвинувачену кайданки, проте ОСОБА_3 , сидячи на дивані, продовжувала сваритись із поліцейськими та бабусею, на яку плювалась та намагалась вдарити. Потім з іншої кімнати прийшов хлопець ОСОБА_3 , який згодом поїхав з ОСОБА_3 на кареті швидкої допомоги.

Працівників швидкої допомоги викликали у зв`язку з тим, що бабуся ОСОБА_3 повідомила, що обвинувачена перебуває на обліку в психіатричному закладі, а ОСОБА_3 в той день приймала ліки та алкоголь, у зв`язку з чим була викликана карета швидкої допомоги.

Приїхавши за викликом, медичні працівники швидкої допомоги повідомили, що вони згають обвинувачену, так як раніше виїжджали на цю адресу.

Наступного дня потерпіла ОСОБА_5 пішла до лікарні та відкрила лікарняний лист.

Вона та свідок ОСОБА_7 не нападали на ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у обвинуваченої не було необхідності захищатися від їх дій.

Позовну заяву щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 5 тисяч гривень та моральної шкоди в сумі 30 тисяч гривень підтримує в повному обсязі.

Крім того, просила в заяві про вчинення злочину, вважати правильною датою «20.09.2023».

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду, що 20.09.2023 він перебував у складі мобільної групи з протидії домашньому насильству.

Отримавши виклик про домашнє насильство з боку онуки стосовно її бабусі за адресою: АДРЕСА_3 , мобільна група виїхала за вказаною адресою. За час слідування групи на адресу, про вказані обставини надійшло ще декілька викликів. На місці правопорушення сусіди показали будинок і повідомили, що там відбувалась бійка.

Як зазначив свідок ОСОБА_7 раніше він вже був на цій адресі та знає, що там мешкає психічно неурівноважена онука, яка жорстоко поводиться з бабцею.

Підійшовши до дверей квартири, ОСОБА_7 , чув конфлікт і як ОСОБА_3 кричала: «Если тут будут мусора, будет труп!». Вони подзвонили та двері відкрила ОСОБА_3 .

Після того, як ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 зайшли до квартири, обвинувачена лягла на підлогу та стала бити їх ногами. Свідок ОСОБА_7 відвів обвинувачену до кухні, а потерпіла ОСОБА_5 відвела бабусю до іншої кімнати, тим самим вони розвели їх в різні сторони. Потім ОСОБА_3 перестрибнула через диван та побігла на кухню. Свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_9 намагались її утримувати, але ОСОБА_3 почала штовхатись, битись, вони спробували її утримати, однак обвинувачена схватила за ногу свідка ОСОБА_9 і вчепилась їй зубами в область ноги, а коли ОСОБА_9 спробувала піднятись, обвинувачена ОСОБА_3 вдарила її кулаком в обличчя. Свідок ОСОБА_7 продовжував заспокоювати обвинувачену і в той момент ОСОБА_3 вдарила його головою.

Обвинувачена вела себе неадекватно, знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, всіх ображала, плювалась, у зв`язку з чим було прийнято рішення про виклик швидкої психіатричної бригади.

Під час перебування у квартирі ОСОБА_3 , працівниками поліції не було здійснено будь яких дій з метою нанесення їй тілесних ушкоджень, у тому числі вони її не штовхали, на відміну від обвинуваченої ОСОБА_3 .

Бабуся ОСОБА_3 перебувала в дуже наляканому стані, так як боялась обвинувачену, яка вже не вперше влаштовувала з нею скандал.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 охарактеризувала свою онуку ( ОСОБА_3 ) як активну та хорошу, яка навчалась добре у школі, але останнім часом з нею щось сталось.

20.09.2023 ОСОБА_3 прийшла додому десь після 23.00 години. Вона голосно розмовляла по телефону, заважала сусідам, які викликали поліцію. До неї обвинувачена агресію не проявляла. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_3 пішла відкривати їм двері, проте до квартири не впустила, адже хотіла вирішити проблеми без втручання поліції. Свідок ОСОБА_8 не бачила, як ОСОБА_3 одягали кайданки, а потім завели її до кухні. Поліцейським здалось, що ОСОБА_3 хоче кинутись на ОСОБА_8 , тому вони повалили ОСОБА_3 на підлогу, а вона почала кричати щоб її відпустили, так як вона не може дихати. Як ОСОБА_3 нанесла тілесні ушкодження співробітниці поліції, ОСОБА_8 не бачила. Раніше свідок викликала працівників поліції через те, що ОСОБА_3 грубо з нею спілкувалась.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 охарактеризувала свою доньку ( ОСОБА_3 ) як добру, імпульсивну людину, яка може постояти за свою точку зору. З бабусею ОСОБА_8 у обвинуваченої гарні відносини, хоча бували конфліктні ситуації.

Вдома, ОСОБА_3 алкогольні напої не вживала, але могла прийти на підпитку. В такому стані могла голосно розмовляти, намагалася добитися відповіді, іноді з нецензурною лайкою. ОСОБА_3 становиться неврівноваженою після вживання алкогольних напоїв.

Сусіди іноді викликали працівників поліції з приводу її некоректної поведінки та голосної розмови після 23 години. Скільки саме разів їх викликали, ОСОБА_10 не пам`ятає. Не може пояснити чому викликали ІПП з приводу домашнього насильства ОСОБА_3 .

Ураховуючи показання обвинуваченої ОСОБА_3 , яка не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, в ході судового розгляду судом були досліджені письмові докази в кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_3 в інкримінованому її кримінальному правопорушенні.

- рапорт старшого інспектора чергового ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 21.09.2023 про те, що 20.09.2023 о 23.09 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вкусила та вдарила в щелепу поліцейську;

- протокол прийняття заяви від майора поліції ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України за фактом нанесення ОСОБА_3 їй тілесних ушкоджень;

- копія довідки КНП «МКЛ №1» ОМР виданої ОСОБА_5 про наявності діагнозу: укушення садна ділянки с/з лівого стегна. Забійне садно ділянки внутрішньої поверхні верхньої губи ліворуч;

- супровідний лист ОРУП №1 ГУНП в Одеській області з додатками: копії відеозаписі з портативного відео реєстратора S/N H22A2885;

- протокол огляду предмету від 20.10.2023 (відеозапису від 20.09.2023);

- постанова про визнання предметів речовими доказами і про долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 20.10.2023, а саме ДВД диску з відеозаписом від 20.09.2023;

- висновок експерта № 1399 від 25.09.2023, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: садно верхньої губи ліворуч, садна та синець лівого стегна. Вказані ушкодження утворилися від дії твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення, тертя. Не виключено, що садно верхньої губи могло утворитися в результаті нанесення ударів руками; садна та синець лівого стегна могли утворитися в результаті дії зубів людини. Наявні ушкодження могли утворитися 20.09.2023;

- копія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського ОСОБА_5 з 22.09.2023 по 27.09.2023;

- висновок експерта № 1751 від 06.12.2023, відповідно до якого встановлені аналогічні висновки, зазначені у висновку № 1399 від 25.09.2023, окрім того зазначено, що зазначені тілесні ушкодження не були небезпечними для життя та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- висновок судово психіатричного експерта №70 від 26.01.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 не страждала і не страждає на теперішній час психічними захворюваннями або іншими хворобливими психічними розладами. Виявляє психічні порушення у виді «Психічних і поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин, алкоголю, синдром залежності», які за гиблиною і ступенем виразності не досягають психотичного рівня, за своїм психічним станом вона здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 за своїм психічним станом здатна брати участь у слідчих діях та поставати перед судом, не потребує застосування стосовно неї примусових заходів медичного характеру.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 .

Так, незважаючи на не визнання обвинуваченою ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, її провина у вчиненому підтверджується: показаннями потерпілої, свідків, протоколом відеозапису з портативного реєстратора і самим відеозаписом події тощо.

Аналізуючи свідчення потерпілої та свідків, які були допитані під час з`ясування обставин і перевірки їх доказами, суд розцінює їх як такі, що відповідають дійсності, оскільки в цілому узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, основним об`єктом злочину, передбаченого ст. 345 КК України є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, додатковим об`єктом психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом та мотивом, пов`язаним з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Таким чином, при кваліфікації дій за зазначеною статтею важливим є встановлення інтелектуального моменту умислу особи, а саме розуміння винним двох обов`язкових складових: усвідомлення ним того, що опір чиниться саме працівникові правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього законом функції. Така позиція узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відображеною, зокрема, у постанові від 15.01.2020 (справа №759/14950/17).

Суд звертає увагу на показання потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3 побачивши 20.09.2023 що в дверях квартири стояли працівники поліції, які перебували у форменному одязі, відмовлялась дозволити їм зайти до квартири, а вже знаходячись у вказаному приміщенні неодноразово виганяла їх.

Відповідно до свідчень свідка ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачену ОСОБА_3 він знав ще до 20.09.2023, адже до цього дня вже також виїжджав на виклики сусідів, щодо домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно своєї бабусі.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 підтвердила той факт, що вона розуміла, що потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 це працівники поліції, які, на її думку, безпідставно приїхали за місцем її мешкання та незаконно перебували у її квартирі.

Судом досліджено відеозапис з портативного відео реєстратора, який містять фіксацію події, що сталася 20.09.2023, і свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 були вдягнуті у фірменний одяг, який мав розпізнавальні знаки шеврони, надписи, який давав змогу ідентифікувати потерпілу ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 як працівників правоохоронного органу.

Таким чином, описані вище обставини давали обвинуваченій ОСОБА_3 можливість чітко та ясно усвідомлювати належність потерпілої до правоохоронного органу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 , знаходячись в коридорі квартири за місцем мешкання, нанесла тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 . Вказані обставини підтверджені свідченнями потерпілої, свідка ОСОБА_7 та відеозаписом, на якому ОСОБА_3 декілька разів підтверджує нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 підтвердила нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Таким чином стороною обвинувачення доведено суду, щодо нанесення обвинуваченою ОСОБА_3 тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу потерпілій ОСОБА_5 .

Суд критично відноситься до доводів сторони захисту, щодо вчинення обвинуваченою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України з метою самозахисту, адже відповідно до відеозапису подій від 20.09.2023, які підтверджуються свідченнями потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 , вбачається, що під час подій, саме обвинувачена поводила себе невідповідно соціальній поведінці, а саме: забороняла працівникам поліції зайти до кімнати квартири, кричала, не виконувала законні вимоги працівників щодо спокійної поведінки, під час надання пояснень тікала від працівника поліції, стрибала через диван до іншої кімнати, в якій знаходилась потерпіла з бабусею обвинуваченої, падала на підлогу, плакала, висловлювалась в сторону працівників поліції нецезурною лайкою, плювалась в бік поліцейського тощо. Розмову під час виклику з обвинуваченою ОСОБА_3 безпосередньо вів свідок ОСОБА_7 , у той час, як потерпіла опитувала її бабусю в іншій кімнаті і не здійснювала будь яких дій в бік обвинуваченої. Крім того, суд зауважує, що кайданки обвинуваченій ОСОБА_3 були одягнені лише після нанесення нею тілесних ушкоджень працівникові поліції. Заяву щодо незаконних дій стосовно працівників поліції обвинувачена до органу досудового розслідування не подавала.

Таким чином, стороною захисту не доведено, що дії притягнутої до відповідальності особи, тобто обвинуваченої ОСОБА_3 були реакцією на незаконні дії працівника правоохоронного органу.

Доводи сторони захисту з приводу визнання свідчень свідка ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_5 сумнівними, оскільки вони надані особами, які є зацікавленими, не ґрунтуються на положеннях КПК України, який не містить заборон щодо допиту в суді в якості свідка працівника правоохоронного органу. Вказаний факт сам по собі не може ставити під сумнів достовірність показань такого свідка, а тим паче потерпілої, за відсутності інших конкретних даних на підтвердження їх особистої зацікавленості в результатах кримінального провадження.

Таким чином, об`єктивних підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_5 та відомостям, що містяться в письмових доказах та у відеозаписах від 20.09.2023, у суду не має.

Аналізуючи викладене, вбачається, що протягом судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, обвинувачена, усвідомлюючи свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення та з метою затягування розгляду обвинувального акту в «розумні строки» обрала форму захисту у виді невизнання своєї вини за вчинення злочину, перекладаючи провину на потерпілу та свідка.

Судом з метою захисту прав сторін кримінального провадження здійснені усі кримінально процесуальні дії для встановлення істини у справі, у тому числі: допитано потерпілого, усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення.

Проте, жодний досліджений судом доказ не свідчить про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує, що вона, незважаючи на задовільну характеристику неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства до членів своєї родини, перебуваючи в молодому віці ніде не працює, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого стосовно працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків, особу винної та відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України відсутні.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, - не встановлено.

Слід зазначити, що потерпіла сторона в судовому засіданні наполягала на застосуванні до обвинуваченого покарання у виді обмеження або позбавлення волі у максимальних розмірах, передбачених санкцією статті.

Проте, слід зазначити, що, з огляду на вимоги чинного законодавства, позиція потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому суворого покарання має своє значення, однак не є вирішальною та має враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами кримінального провадження.

Так, статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої ОСОБА_3 , яка вчинила нетяжкий злочин проти авторитету органів державної влади, суд, вважає за можливе задля попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 призначення їй покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 345 КК України.

За таких обставин слід визнати, що призначене ОСОБА_3 покарання, яке слід відбувати реально, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженої й попередження нових злочинів, а підстав для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням на підставі положень статті 75 КК України, не вбачається.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як встановлює ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Загальні положення відшкодування моральної шкоди регламентовані ст. 23 ЦК України.

Зокрема, як встановлено ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; а відповідно до ч.2 цієї ж норми закону моральна шкода полягає: п. 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 3 даної норми закону встановлюється: Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом враховується характер неправомірних дій ОСОБА_3 , тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, обставини завдання такої шкоди, що призвели до втрати непрацездатності потерпілої ОСОБА_5 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченої та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_5 .

При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута на користь потерпілої ОСОБА_5 , суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер моральної шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробницничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Враховуючи викладене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди в сумі 30000 гривень,- підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до позовної заяви потерпілої ОСОБА_5 вбачається, що на лікування нею було витрачено, відповідно до чеків, 5000 гривень. Зазначену суму потерпіла просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь. Обвинувачена визнала вказану суму матеріальної шкоди обгрунтованої.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

При визначенні розміру майнової шкоди слід враховувати розмір такої шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілих осіб. Під шкодою, що має бути відшкодована, слід розуміти втрату або зменшення блага потерпілих осіб внаслідок порушення їхніх прав або втрату нематеріальних благ (життя, здоров`я тощо).

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь матеріальної шкоди в сумі 5000 гривень є аргументовані та знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинувачених в солідарному порядку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376, 392, 393, 394, ч.15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття і постановки ОСОБА_3 на облік у місці виконання покарання.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, а саме:

-повідомляти про зміну місця проживання та роботи;

-з`являтись до суду за першою вимогою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 5000 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме:

- DVD-R диск сірого кольору «Verbatim» 4.7 Gb. 120 min,- зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- медичну карту стаціонарного хворого №5286 ОСОБА_3 , передану на зберігання до КУ«ООМЦПЗ»,- вважати повернутою за належністю.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_13