ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/665/25 Справа № 183/128/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро), громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, вдівця, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Як встановлено судом, 10 жовтня 2023 року приблизно о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14.05.2008 належить йому на праві власності, рухався у світлий час доби по ділянці дороги сполученням «автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» - с. Хащове» у Новомосковському (нині Самарівському) районі Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, без видимої дорожньої розмітки та дорожніх знаків, у напрямку с. Хащове.

У цей же час по проїзній частині дороги сполученням «автодорога М-18 - с. Хащеве» у попутному йому напрямку по правому краю проїзної частини рухалася пішохід ОСОБА_10 .

Під час свого руху, 10 жовтня 2023 року приблизно о 10 годині 40 хвилин водій ОСОБА_9 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася у попутному напрямку відносно напрямку руху керованого ним автомобіля, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду небезпеки, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та як наслідок на відстані 830 м. від автодороги М-18 скоїв наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «ВАЗ-21 15», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задню поверхню тіла пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 б), 2.10 а), г), ґ), д) та 12.3. Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.10.: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я»;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для Інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення п. 12.3. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки в тім`яно-потиличній ділянці по центру, крововиливами в м`які покривні тканини голови в лівій лобно-тім`яній та в потиличній ділянці по центру, саднами шкіряних покровів обличчя (в лобній ділянці зліва, в лівій вилично-скроневій ділянці, на спинці та правому крилі носу); тупої травми грудної клітини з переломами 1,2-го ребер по середньо-ключичній лінії справа та зліва, розривами пристінкової плеври та крововиливами в м`які тканини навколо переломів, крововиливами в тканину обох легень по задній поверхні та лівостороннім гемотораксом (1200 мл крові в лівій плевральній порожнині), саднами по задній поверхні грудної клітини від середньої до нижньої третини; саден шкіряних покровів передньої черевної стінки від верхньої до нижньої третини (більше зліва); синців та саден на тильній поверхні правої кисті і на 2-му пальці; синців та саден по тильній поверхні лівої кисті у основи 3-5-го пальців і по тильній поверхні 2-5-го пальців; тупої травми правої нижньої кінцівки: рваними ранами на тлі саден по задній поверхні стегна в середній третині на відстані 58,5 см від підошовної поверхні стоп), синцями правої гомілки: по зовнішній поверхні в середній третині (на відстані 30 см від підошовної поверхні стоп), по внутрішній поверхні у верхній третині (на відстані 30,5 см. від підошовної поверхні стоп) та по передній поверхні в середній третині (на відстані 26 см. від підошовної поверхні стоп); тупої травми лівої нижньої кінцівки: рваною раною на тлі саден по задній поверхні стегна (на відстані 72 см від підошовної поверхні стоп), синцем по задньо-внутрішній поверхні стегна з переходом у верхню третину гомілки (на відстані 32 см від підошовної поверхні стоп), розривами зовнішньої бічної та передньої зовнішньої зв`язок і капсули колінного суглобу з крововиливами в м`які тканини по зовнішній поверхні суглобу (на відстані 44 см від підошовної поверхні стоп), синцем по зовнішній поверхні гомілковостопного суглобу.

Встановлені тілесні ушкодження спричинені у короткий термін до настання смерті ОСОБА_10 , одне за одним, усі мають ознаки прижиттєвості і є складовими в настанні її смерті і за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Виявлені тілесні ушкодження, а саме характер та локалізацію зовнішніх та внутрішніх ушкоджень, спричинені від механічної дії твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли в задню поверхню тіла, якими були виступаючі частини автозасобу, з послідуючим падінням ОСОБА_10 на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної події.

Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 не пізніше 11 годині 40 хвилин на місці дорожньо-транспортної події, тобто на ділянці дороги сполученням «автодорога М-18 - с. Хащеве» Самарівського району Дніпропетровської області, від закритої травми грудної клітини, яка супроводжувалася лівобічним гемотораксом, що призвело до розвитку гострої крововтрати.

Окрім цього, 10 жовтня 2023 року приблизно о 10 годині 40 хвилин водій ОСОБА_9 , перебуваючи на місці скоєння дорожньо-транспортної події, а саме на ділянці дороги сполученням «автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» - с. Хащове» у Самарівському районі Дніпропетровської області, будучи особою, яка поставила потерпілу ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, що виразилось у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2115», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 12.3 Правил дорожнього руху, допустив, скоїв наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля на задню поверхню тіла пішохода ОСОБА_10 , якій спричинив тяжкі тілесні ушкодження, поширюючи аморальну поведінку, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що передбачають надання допомоги людям, що знаходяться в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї бездіяльності і те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також усвідомлюючи, що він має реальну можливість надати допомогу, і що він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, та, діючи умисно всупереч вимогам п. 2.10 а), г), ґ), д) Правил дорожнього руху, в якому вказано:

п. 2.10: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Однак, ОСОБА_9 , розуміючи, що вчиненим ним діянням поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілій допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілу до закладу охорони здоров`я, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник на своєму автомобілі, залишивши потерпілу ОСОБА_10 на узбіччі проїзної частини ділянки дороги сполученням «автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» - с. Хащове», внаслідок чого остання була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану, пов`язаного з настанням тяжких наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, зник з місця дорожньо-транспортної події, чим спричинив смерть ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя, що спричинило смерть особи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України відносно ОСОБА_9 та змінити оскаржуваний вирок, в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням вимог ст. 69 або ст. 75 КК України,

Свої вимоги захисник мотивую тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою суворість не відповідає ступеню тяжкості вчиненим злочинам та даним про особу обвинуваченого, який є особою похилого віку. Сторона захисту вважає, що обраний судом вид покарання у виді позбавлення волі, тобто, ізоляції від суспільства не відповідає принципу індивідуальності призначення покарання та замість виправлення ОСОБА_9 може призвести до значного погіршення його здоров`я і навіть смерті.

Також у обвинуваченого могли настати зміни в психіці, які не дозволяють йому усвідомлювати свої дії, та дії інших осіб, оцінювати та орієнтуватись в обстановці.

Вищевикладене на думку захисника свідчить про неможливість притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності в силу неосудності.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор та представник потерпілого в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Захисник в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченої, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286 ч. 2, 135 ч. 3 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 кваліфікацію його дій та при призначені покарання невиявлено.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкі злочин, характер кримінальних правопорушень, які пов`язані із злочинами проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Належно прийняв до уваги і дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, пенсіонер, є особою похилого віку інвалідом першої групи, виключно позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Але з урахуванням конкретних обставини справи, а саме ОСОБА_9 провину у скоєних злочинах визнав частково, за наслідками вчиненого злочину наступила смерть потерпілої ОСОБА_10 . Обвинувачений скоївши дорожньо-транспортну пригоду залишив потерпілу в безпорадному стані з місця ДТП поїхав та своєю бездіяльністю поставив її в небезпечний для життя стан. Нехтуючи своїми обов`язками та маючи реальну можливість надати їй допомогу, заході для надання допомоги і збереження життя потерпілої, яка на той час проходила службу в ЗСУ не надав, суд першої інстанції аргументовано прийшов до висновку про неможливість призначення більш м`якого покарання, або покарання без ізоляції від суспільства та вірно призначив мінімальне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог захисника обвинуваченого щодо необхідності застосування як ст. 69 КК України призначивши інший вид покарання не пов`язаний з позбавленням волі, так і ст. 75 КК України, зокрема, призначення покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Доводи захисника про те, що у обвинуваченого могли настати зміни в психіці, які не дозволяють йому усвідомлювати свої дії, та дії інших осіб, оцінювати та орієнтуватись в обстановці, що на думку захисника свідчить про неможливість притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності в силу неосудності необґрунтовані.

Про такий висновок колегія суддів приходить виходячи з наступного - ОСОБА_9 хоча і є особою похилого віку та інвалідом першої групи, але на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває. Самостійно і без сторонньої допомоги керував транспортним засобом. Під час допитів, проведені слідчого експерименту на досудовому слідстві, і під час судового розгляду надавав послідовні, логічні покази, жодного разу не скаржився на психічний стан.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог захисника викладених у апеляційній скарзі.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 414 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року за ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК Українивідносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4