Справа № 752/5214/25
Провадження по справі №1-кп/752/1691/25
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

14 липня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

провівши в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання за кримінальним провадженням №0000031 відносно обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каланчак, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

з участю сторін кримінального провадження -

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва передано обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України з угодою про визнання винуватості, укладеного між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 від 25.02.2025 року.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , діючи за обставин тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя державою-агресором - Російською Федерацією, достовірно знаючи, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації вчинено тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а з 24.02.2022 - повномасштабне збройне вторгнення на територію суверенної держави України, ОСОБА-1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА-2, досудове розслідування за підозрою яких у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України здійснюється у кримінальному провадженні №0000031 від 13.03.2024 та ОСОБА_3 , а також іншими, невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, щодо кількох осіб, здійснив керівництво такими діями, з корисливих мотивів за наступних обставин.

Так, ОСОБА-1, не пізніше березня 2022 року, здійснюючи діяльність у сфері надання транспортних послуг та перевезення пасажирів, яка, в порушення Господарського Кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», не зареєстрована, без чинної ліцензії на право перевезення пасажирів, в порушення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» від 02.12.2015 № 1001, а також в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», розпорядження Кабінету Міністрів України № 106-р від 18.02.2015 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» та розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р від 26.02.2022 «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА-2, ОСОБА_3 та іншими, невстановленими в ході досудового розслідування особами, організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

З цією метою ОСОБА-1, у невстановлений досудовим розслідуванням точну дату та час, але не пізніше березня 2023 року залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА-2, як диспетчера не зареєстрованої у встановленому законом порядку компанії «ІНФОРМАЦІЯ 1» та інших, невстановлених на теперішній час досудовим розслідуванням, осіб.

Після цього, ОСОБА-1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА-2 та іншими, невстановленими особами, використовували канали в месенджерах «Telegram» та соціальній мережі «Facebook», на яких розміщували оголошення про здійснення пасажирських перевезень із м. Киева до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, яка із 2014 року є тимчасово окупованою територією України та у зворотному напрямку з ТОТ АР Крим на іншу територію України.

В ході досудового розслідування встановлено, що починаючи з березня 2022 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, транспортними засобами, які використовує ОСОБА-1 організовано регулярний рух по маршруту Київ-АР Крим, із відправкою автобусів від ст. м. «Теремки» (вул. Академіка Глушкова, 16) та Автостанції «Дачна» (просп. Перемоги, 142-А) у м. Києві та у зворотньому напрямку.

При цьому, ОСОБА-1, розробив та організував декілька маршрутів руху автобусів транзитним сполученням через Республіку Польща, Республіку Білорусь та Російську Федерацію, звідки через незаконно споруджений державою-агресором РФ так званий «кримський міст» здійснював переправлення осіб до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим через державний кордон України.

Водночас, перевезення пасажирів, що виїхали з підконтрольної Уряду України території до тимчасово окупованої території АР Крим через територію російської федерації здійснювалось автобусами, що належать ОСОБА-1 та іншим, залученим до протиправної діяльності, особам, під його керівництвом.

Оплата за надання послуг із переправлення громадян України на ТОТ АР Крим здійснювалась пасажирами під час посадки до автобусів у м. Києві, на станції метро «Теремки» та у м. Сімферополі у готівковій формі за вказівкою ОСОБА-1 водію автобуса, а в період часу не раніше жовтня 2023 року та по 17 жовтня 2024 року ОСОБА_3 , або у вигляді безготівкових зарахувань на банківські карти, що належать ОСОБА-1, ОСОБА-2 та іншим, невстановленим на теперішній час досудовим розслідуванням, особам.

Таким самим маршрутом і у аналогічний спосіб організовано незаконне перевезення пасажирів у зворотному напрямку з відправленням автобусів, що використовуються ОСОБА-1, з м. Сімферополь, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, через так званий, незаконно збудований «кримській міст», Російську Федерацію, Республіку Польща з кінцевим місцем призначення у м. Києві.

При цьому, ОСОБА 2, яка виконувала роль диспетчера не зареєстрованої у встановленому законом порядку компанії ОСОБА-1 «ІНФОРМАЦІЯ 1», здійснювала логістичне супроводження автобусних рейсів, а також особисто підшукувала пасажирів з метою здійснення їх подальшого переправлення на тимчасово окуповані території України за у зворотному напрямку, приймала оплату за надані нею та ОСОБА-1 транспортні послуги на свою банківську картку здійснювала консультації та займалась обліком громадян України, що бажають потрапити до ТОТ АР Крим.

Також встановлено, що ОСОБА-1, не раніше жовтня 2023 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день та місце, залучив до здійснення своєї протиправної діяльності з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон ОСОБА_3 , який, усвідомлюючи, що ОСОБА-1 здійснює діяльність у сфері надання транспортних послуг та перевезення пасажирів, яка, в порушення Господарського Кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», не зареєстрована, без чинної ліцензії на право перевезення пасажирів, в порушення Закону у країни «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» від 02.12.2015 № 1001, а також в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон у країни», ст. З Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України», розпорядження Кабінету Міністрів України № 424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», розпорядження Кабінету Міністрів України № 106-р від 18.02.2015 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» та розпорядження Кабінету Міністрів України № 188-р від 26.02.2022 «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», добровільно погодився на вказану пропозицію.

Так, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА-1 та ОСОБА-2, діючи за вказівкою ОСОБА-1 та заздалегідь отримуючи від ОСОБА-2 інформацію про кількість пасажирів та суму коштів, які необхідно зібрати, не раніше жовтня 2023 року почав супроводжувати відправлення автомобілів з пасажирами, які попередньо забронювали свій виїзд з м. Києва до ТОТ АР Крим, прибуваючи на ст. м. «Теремки» (вул. Академіка Глушкова, 16) та Автостанцію «Дачна» (просп. Перемоги, 142-А) у м. Києві.

При цьому, ОСОБА_8 , перебуваючи за вищевказаними адресами, перед відправленням пасажирів із м. Києва до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим систематично отримував від них грошові кошти в якості оплати за надання транспортних послуг та забезпечення перетину державного кордону відповідно до розроблених та організованих ОСОБА-1 маршрутів руху поза межами пунктів пропуску державного кордону України, здійснюючи збір і облік коштів на етапі посадки до транспортного засобу у місті Києві.

Після чого, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА-1 та за його вказівкою, передавав зібрані грошові кошти за організацію незаконного переправлення осіб до ТОТ АР Крим ОСОБА-1.

Крім того, ОСОБА_3 , після кожного організованого рейсу, за попередньою вказівкою ОСОБА-1, надавав останньому регулярні звіти про надходження коштів та витрати водіїв, якими здійснювалось перевезення осіб по маршруту організованої ОСОБА-1 ділянки переправлення осіб, а саме: м. Київ - м. Варшава, Республіка Польща - м. Київ, а також м. Київ - м. Варшава, Республіка Польща - м. Тереспіль, Республіка Польща - м. Київ.

Крім того, за вказівкою ОСОБА-1, ОСОБА_9 здійснювалась оплата роботи водіям транспортних засобів, залучених до протиправних пасажирських перевезень.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена сторонами угоди міра покарання.

25.02.2025 між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

За змістом цієї угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність є тотожними до наведених в обвинувальному акті.

У пункті 4 угоди про визнання винуватості міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в обсязі та за обставин, викладених в обвинувальному акті, та зобов`язання обвинуваченого беззастережно визнати свою винуватість в обсязі повідомленої підозри у судовому провадженні.

У пункті 6 угоди зазначається, що при вирішенні питання щодо міри покарання підозрюваному ОСОБА_3 сторони дійшли згоди, що наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України іншими обставинами, що також можуть бути визнанні такими, що пом`якшують покарання є статус багатодітної сім`ї підозрюваного ОСОБА_3 та наявність на утриманні 3 малолітніх дітей - ОСОБА_10 , 2014 року народження, ОСОБА_11 , 2016 року народження, ОСОБА_12 , 2024 року народження. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Сторони угоди узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням положень статті 69 КК Ураїни, а саме за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права займатись діяльністю у сфері міжнародних перевезень пасажирів на строк 2 роки, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, з урахуванням вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням, покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Сторонам відомі та зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, а саме, що: відповідно до статті 473 КПК України наслідком укладення та затвердження цієї угоди для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями частини четвертої статті 394 та частини третьої статті 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1, 4 пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. В угоді сторонами обумовлено наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав необхідність затвердження судом угоди про визнання винуватості, зазначив про її добровільність, а також підтвердив відсутність скарг зі сторони захисту на дії слідчого чи прокурора під час досудового розслідування. Прокурор повідомив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і тому підставою для укладення угоди є пункт 1 частини 4 статті 469 КПК України.

Прокурор повідомив суду обставини, які ним було враховано при укладенні угоди про визнання винуватості, що фактично відповідають змісту самої угоди, та зазначив про відсутність потерпілих у цьому кримінальному провадженні та матеріальних претензій до обвинуваченого.

Крім того, прокурор вказав, що у діях обвинуваченого наявні більше двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

На підставі викладеного прокурор вважає за можливе призначити ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права займатись діяльністю у сфері міжнародних перевезень пасажирів на строк 2 роки, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, з урахуванням вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням, покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав укладення угоди та вказав, що саме він був ініціатором її укладення, зробив це добровільно. Обвинувачений зазначив, що насильства, примусу чи погроз до нього ніхто не застосовував, обіцянок, чи будь-яких інших обставин, не передбачених угодою, йому ніхто не надавав, зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність сторони обвинувачення під час здійснення кримінального провадження він не звертався. ОСОБА_3 повідомив, що беззастережно визнає свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, розуміє характер пред`явленого обвинувачення та погоджується з його формулюванням. Цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він при цьому має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Однак, при цьому, наполягав на укладенні угоди, а також повідомив, що він повністю усвідомлює вид покарання, призначення якого обумовлене угодою, інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі її затвердження, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , повідомили, що здійснювали захист обвинуваченого під час досудового слідства, в тому числі під час укладення угоди та повністю підтвердили зазначені їх підзахисним дані. Підтримали думку прокурора, просили затвердити угоду про визнання винуватості, з підстав і мотивів вказаних в угоді.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, проаналізувавши зміст обвинувального акта, угоди про визнання винуватості, дослідивши документи та інші матеріали, надані сторонами з метою з`ясування добровільності укладення угоди та перевірки її на відповідність закону про кримінальну відповідальність та кримінальному процесуальному закону, дійшов висновку, що при укладенні угоди прокурор не в повній мірі врахував обставини, передбачені частиною 1 статті 470 КПК України. Зазначене свідчить про суперечність умов угоди вимогам КПК України. Крім того умови угоди про визнання винуватості не відповідають інтересам суспільства, а тому вона не може бути затверджена та на цій підставі винесено вирок. Така позиція суду обґрунтовується наступним.

Згідно глави 35 розділу VІ КПК України за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості у судовому засіданні суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: 1) затвердити угоду про визнання винуватості, або 2) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених частиною сьомою статті 474 КПК України.

Відповідно до частини сьомої статті 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Зокрема, відповідно до пунктів 1, 2, 6 частини сьомої статті 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати, зокрема, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Зі змісту ст. ст. 291, 472 КПК України вбачається, що в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості зазначаються формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Так, згідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, зміст формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення в яких є тотожним, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

Очевидно, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у припиненні на майбутнє, в перспективі, існування такого ганебного явища як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, невідворотність покарання для осіб які скоїли такого виду злочину.

В Україні з 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що продовжувався Указами Президента України та законами ВРУ.

Злочин, який інкримінується, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, входить у розділ 14 зазначеної збірки кримінальних законів, і його об`єктом є недоторканість державних кордонів. Порушення перетину державних кордонів в данний час гостро сприймається суспільством, а тому призначення покарання без його реального відбуття, про що домовлено між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 не буде відповідати інтересам суспільства, справляти відповідний виховний вплив та слугувати привенцією від вчинення іншими особами злочинів пов`язаних із посяганням на порядок перетину державного кордону України.

Фактично сторони узгодили, що за вчинення підозрюваним ОСОБА_3 дій, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, тобто за злочин який є тяжким і мініммальне покарання за яке передбачене на рівні 7 років позбавлення волі, останній, за свої дії, не буде нести будь якого покарання, так як узгоджене покарання не пов?язане з його реальним відбуттям.

Разом з тим, вказана угода не може бути затверджена ще і з підтав порушення загальної частини матеріального та процесуального прав. Під час підготовчого судового засідання суд не має можливості перевірити наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Оскільки на цій стадії докази не досліджуються, а судовий розгляд не проводиться суд суд не може перевірити і констатувати правильність встановлення обставин що пом?якшують покарання. Також, законодавцем не визначено таких пом`якшуючих обставин, як багатодітний батько, переселенець, тощо. Право визначати додаткові обставини, що пом?якшують покарання надано лише суду (ч. 2 ст. 66 КК Укртаїни) і аж ніяк не прокурору і стороні захисту. А як вказувалось вище без судового розгляду це зробити неможливо. Отже, підстав для застосування ст. 69 КК України судом не знайдено.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, може бути застосовано до злочинів, покарання за які призначається не більше як на 5 років. Санкція ч. 3 ст. 332 КК України визначає нижню межу покарання у виді 7 років позбавлення волі, отже ст. 75, 76 КК України, яка домовлена в угоді, за відсутності підстав до ст. 69 КК України, застосована бути не може.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки судом з`ясовано, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 69, 75, 76 КК України, така угода не може бути затверджена.

На аргументи прокурора, що вказані в угоді про збереження процесуального часу у разі затвердження угоди необхідно зауважити, що за вказаних обставин затвердження угоди було б явно непропорційним суспільному інтересу, який полягає у досягненні завдань кримінального провадження, зазначених у статті 2 КПК України.

З огляду на викладене, суд констатує, що у випадку затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , хоча і може бути забезпечена процесуальна економія та економія ресурсів кримінального судочинства, проте така економія не буде співмірною з обставинами та тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, а також із передбаченою кримінальним законом мірою покарання за його вчинення.

Після вирішення питання про неможливість затвердження угоди, суд, ознайомився з обвинувальним актом, який поданий разом з угодою, вважає, що він підлягає поверненню для дооформлення виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

На стадії підготовчого засідання прокурором до суду не подано документів, що обвинувачений та захисники, під час досудового розслідування, в повній мірі реалізували свої права, в тому числі і на подання доказів, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Не вказували про це ані прокурор, ані сторона захисту. При цьому прокурор також і не просив призначити такий обвинувачльний акт до розгляду по суті, тобто і сам державний обвинувач не був готовий до змагального процесу, у разі відмови у затвердженні судом угоди.

Вказане дає підстави суду стверджувати, що такий акт є не повним і задля реалізації учасникапми процесу своїх прав та обов?язків підлягає поверненню прокурору.

Керуючись статтями 370, 372, 376, 472-474 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 та обвинуваченим за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000031 від 04 лютого 2025 року.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000031 по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1