Справа № 752/5568/24
Провадження №: 1-кс/752/3574/25
У Х В А Л А

29 квітня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження № 0000078 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 362 КК України,

встановив:

Прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, щоу провадженні у провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1,3 ст. 362 КК України.

Згідно матеріалів досудового розслідування встановлено, що посадовими особами приватних лікарень ПП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та ПП « ОСОБА_8 » (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) налагоджено протиправний механізм привласнення бюджетних коштів шляхом внесення недостовірних відомостей до центральної бази даних електронної системи охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо обсягів наданих медичних послуг та пацієнтів, яким вони надавались.

В ході перевірки достовірності та повноти освоєння коштів НСЗУ з боку ПП « ОСОБА_9 », виявлено факти системного організованого протиправного привласнення бюджетних коштів шляхом внесення недостовірних відомостей до звітних форм щодо обсягів наданих медичних послуг та пацієнтів, яким вони надавались.

Встановлено, що фактичним власником вказаних медичних закладів, є ОСОБА_4 , який до протиправного механізму залучено сімейних лікарів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та інших.

Надалі, за вказівки ОСОБА_4 вказаними сімейними лікарями під час проведення огляду пацієнтів здійснювалось направлення на стаціонарне лікування без їх відома та фактичного проходження лікування, або ж з підміною консультативної допомоги стаціонарною. Зокрема, встановлено непоодинокі факти проходження планового медичного огляду працівниками містоутворюючих підприємств, проходження якого вносилось до звітності ІНФОРМАЦІЯ_2 , як проходження лікування у стаціонарі, у тому числі в ургентних випадках та з оперативним втручанням.

Під час досудового розслідування проведено тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у ІНФОРМАЦІЯ_1 , де отримано інформацію за період з 01.01.2022 по теперішній час щодо надання медичних послуг «Стаціонарна допомога дорослим та дітям без проведення хірургічних операцій», «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» та «Хірургічні операції дорослим та дітям у стаціонарних умовах» із зазначенням дати отримання медичної допомоги (послуг) та обсягів фінансування по кожному такому пацієнту, яке отримали ПП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та ПП « ОСОБА_8 » (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Допитані свідки у кримінальному провадженні зазначили, що вони перебували у ПП « ОСОБА_7 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та ПП « ОСОБА_8 » (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) лише один день для проходження медичного огляду та їм взагалі не було відомо, що вони перебували на стаціонарному лікуванні у вищезазначених лікарнях.

15.04.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2025 справа № 752/5568/24, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: мобільний телефон Apple iPhone 11 Pro, який належить ОСОБА_4 та грошові кошти на загальну суму 20 000 тис. доларів США.

15.04.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вилучені речі підлягають додатковому дослідженню, огляду та проведенню необхідних експертиз у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження, що без накладення арешту реалізувати не можливо.

Встановлено, що існують достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені речі та предмети підпадають під ст. 98 та ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 4 ст.170 KПK України та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу).

15.04.2025 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Встановлено, що існують достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені речі та предмети підпадають під ст. 98 та ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 4 ст.170 KПK України та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу).

Прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечив, зазначив, що ОСОБА_4 добовільно надав повний доступ до інформації на належному йому телефоні, повідомив код розблокування та надав можливість слідчому скопіювати інформацію з мобільного телефону. Щодо вилучених грошових коштів, то вони законні заощадження ОСОБА_4 , які планувалось ним витратити на передоплату за ремонт томографу.

Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав клопотання та просив накласти арешт, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.06.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1,3 ст. 362 КК України.

15.04.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: мобільний телефон Apple iPhone 11 Pro, який належить ОСОБА_4 та грошові кошти на загальну суму 20 000 тис. доларів США, які постановою слідчого від 15.04.2025 визнано речовими доказами.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучений під час обшуку мобільний телефон містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.Таким чином, вказане майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, оскільки завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

Разом із тим вимога клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти, в загальній сумі 20000 доларів США, які вилучено 15.04.2025 під час проведення обшуку задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Із наданих адвокатом ОСОБА_5 документів вбачається, що вилучені під час обшуку грошові кошти є власністю ОСОБА_4 , законність походження даних грошових коштів підтверджено відповідними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину та наявність обґрунтованої підозри, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб (п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України).

При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на слідчого та/або прокурора.

Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, слідчий суддя приходить до переконання про недоведеність з боку прокурора, використання грошових коштів як доказу у кримінальному провадженні, оскільки останнім не надано доказів, що дане майно є предметом кримінального правопорушення та має відношення до розслідуваного злочину, на противагу чому представником власника майна надані докази правомірності походження грошових коштів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність з боку прокурора у необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових, оскільки даний захід є неспівмірним із засобами і метою яку прагне досягти сторона обвинувачення, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту грошових коштів.

Більше того, за відсутності правових підстав для арешту, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження неодмінно призведе до безпідставного обтяження.

Слід врахувати, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000078 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон Apple iPhone 11 Pro.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1