ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/805/25 Справа № 203/3466/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року за ч.2 ст.111 КК України відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, з незакінченою середньою освітою (9 класів), неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, який не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року ОСОБА_8 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи негативне ставлення до чинної влади держави Україна, будучи прихильником проросійських поглядів та ідей, підтримуючи злочинні плани вищого керівництва РФ щодо здійснення збройної агресії проти України та щодо встановлення і утвердження тимчасової окупації частини території України, в умовах воєнного стану вступив в злочинну змову з невстановленим представником іноземної держави - країни агресора російської федерації, та здійснював протиправну діяльність на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України.

Зокрема, у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.02.2024 у не встановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_8 , вступив в злочинну змову з зазначеним невстановленим представником іноземної держави - країни агресора російської федерації щодо вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, за попередньою злочинною домовленістю із невстановленим представником іноземної держави - країни агресора російської федерації, ОСОБА_8 повинен був за грошову винагороду здійснювати збір необхідної інформації, фото та відео фіксацію об`єктів критичної інфраструктури м. Дніпро, а також вчиняти інші дії, спрямовані на надання представникам країни агресора допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, та в подальшому за допомогою акаунту з іменем користувача « ОСОБА_9 » в месенджері «Telegram» передавати зібрану інформацію невстановленому представнику іноземної держави.

При цьому ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх подальші негативні наслідки, будучи обізнаним, що отримує завдання від представників спеціальних служб країни агресора - російської федерації, з корисливих мотивів, за грошову винагороду, погодився здійснювати фото та відео фіксацію об`єктів критичної інфраструктури в м. Дніпро, а також вчиняти інші дії, спрямовані на надання представникам країни агресора допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

В той же час, з метою отримання грошової винагороди від представників іноземної держави - країни агресора російської федерації, за надання допомоги їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_8 надав вищевказаним особам номер банківської картки з номером НОМЕР_1 .

Надалі, у період часу з 13.02.2024 по 21.03.2024, у не встановленому досудовим розслідуванням місці у м. Дніпро, за не встановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_8 , за допомогою власного мобільного телефону марки «Blackview ВV6100» (ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ІМЕІ 2: НОМЕР_3 ), з використанням мобільного додатку «Telegram» під унікальним ідентифікатором облікового запису «ІНФОРМАЦІЯ_9», з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з № НОМЕР_4 , який з метою конспірації не відображав прив`язаний до нього номер мобільного телефону, отримував завдання від невстановленого представника іноземної держави - країни агресора російської федерації, який здійснював листування під обліковим записом із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_12» та зареєстрованим номером мобільного телефону « НОМЕР_5 », щодо збору та надання детальної інформації про розташування об`єктів критичної інфраструктури м. Дніпро, в тому числі військових об`єктів, наявності там блокпостів та спостережних пунктів, укріплень, входів та виходів з території, перебування там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, тощо.

Так, приблизно у період часу з 14.02.2024 по 21.03.2024, перебуваючи на території м. Дніпро, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи на виконання злочинного умислу, з метою виконання завдань невстановленого представника іноземної держави - країни агресора російської федерації, спрямованих на надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, використовуючи власний мобільний телефон марки «Blackview ВV6100» (ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ІМЕІ 2: НОМЕР_3 ), з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з № НОМЕР_4 , із дотриманням заходів конспірації, здійснював фото та відео зйомку об`єктів критичної інфраструктури м. Дніпро, в тому числі військових об`єктів, а також збирав та фіксував інформацію щодо наявності там блокпостів, спостережних пунктів, укріплень, в`їзду та виїзду автомобілів, наявних входів та виходів з території, перебування там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а саме:

14.02.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11 год. 58 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 87, здійснив фото та відео фіксацію адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також збір та фіксацію інформації щодо прилеглої території (розташованих поряд будівель, в`їздів та виїздів з території, укріплень та розташування паркувального майданчику для автомобілів співробітників).

16.02.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15 год. 18 хвилин, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 1, ОСОБА_8 здійснив фото та відео фіксацію адміністративної будівлі ВП «Придніпровська ТЕС «АТ «ДТЕК Дніпроенерго», а також збір та фіксацію інформації щодо прилеглої території (розташованих поряд будівель, в`їздів та виїздів з території, блокпостів та наявності там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань).

23.02.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 год. 09 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 43, здійснив фото та відео фіксацію адміністративної будівлі військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України, а також збір та фіксацію інформації щодо прилеглої території (розташованих поряд будівель, в`їздів та виїздів з території, блокпостів та наявності там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань).

21.03.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13 год. 19 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 63, здійснив фото та відео фіксацію адміністративної будівлі «Військово-медичного клінічного центру Східного регіону», а також збір та фіксацію інформації щодо прилеглої території (розташованих поряд будівель, в`їздів та виїздів з території, блокпостів та наявності там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань).

В подальшому, у період часу з 14.02.2024 по 21.03.2024, після виконання вказаних завдань невстановленого представника іноземної держави - країни агресора російської федерації, знаходячись у невстановлених досудовим розслідуванням місцях, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Blackview ВV6100» (ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ІМЕІ 2: НОМЕР_3 ), з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з № НОМЕР_4 , за допомогою мобільного додатку «Telegram» під унікальним ідентифікатором облікового запису « ОСОБА_9 », усвідомлюючи протиправність своїх дій, надсилав зазначеному невстановленому представнику іноземної держави - країни агресора російської федерації, на обліковий запис із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_12» із зареєстрованим номером мобільного телефону « НОМЕР_5 », вказану вище зібрану інформацію, фото та відео файли щодо об`єктів критичної інфраструктури Дніпро, в тому числі військових об`єктів, із деталізацією розташування в`їздів та виїздів з території, наявності блок постів та укріплень, знаходження там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань тощо.

Таким чином, збір та передача ОСОБА_8 інформації вищевказаного характеру представнику іноземної держави - агресора може спричинити тяжкі наслідки у вигляді завдання шкоди обороноздатності України, оскільки:

- відомості про порядок організації системи охорони та оборони позицій (об`єктів), сили і засоби, які виділяються для цього, підпадають під дію ст. 16.2 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22.11.2017 №408;

- відомості, що розкривають інформацію про дислокацію постів візуального спостереження, підпадають під дію ст. 2.4 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22.11.2017 № 408;

- відомості про вплив суспільно-політичної обстановки в регіонах дислокації військових частин на їх бойову готовність або морально-психологічний стан особового складу підпадають під дію ст. 1.2.2 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 23.2.2020 № 383;

- відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) в особливий період (на воєнний час) підпадають під дію ст. 1.4.3 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 23.2.2020 № 383.

Таким чином, зібравши та передавши вказану інформацію представнику іноземної держави, громадянин України ОСОБА_8 своїми умисними діями надав йому допомогу в проведенні підривної діяльності проти України,чим вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України: наданні представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України, як надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, чим вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України: наданні представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги захисник посилається на неповноту судового розгляду, яка виразилась у дослідженні в судовому засіданні лише матеріалів та процесуальних доказів наданих стороною обвинувачення, а докази надані стороною захисту судом першої інстанції не прийняті до уваги і не були безпосередньо досліджені, при цьому навіть прийнято, як доказ телефон, інформація в якому в судових засіданнях безпосередньо судом не досліджувалась, на переконання захисника, суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості допустимого доказу мобільний телефон та інформацію яка в ньому містилась.

Тому, на думку захисника вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, на опосередкованому дослідженні похідних доказах, які містяться у протоколі огляду телефону, без дослідження самого першоджерела.

Захисник вважає, що затримання ОСОБА_8 з подальшим вилученням у нього мобільного телефону відбулось з грубим порушенням вимог КПК України.

Так під час затримання ОСОБА_8 у нього без участі понятих та захисника був вилучений мобільний телефон, який в подальшому був повернутий останньому. Надалі, вже в присутності понятих мобільний телефон у ОСОБА_8 був вилучений повторно.

Вказані обставини свідчать про порушення прав як ОСОБА_10 , так і норм КПК Україн, а тому висновки суду першої інстанції про те, що телефон і інформація у ньому є належними та допустимими доказам є хибними, з цього приводу захисником було подано скаргу на незаконне затримання ОСОБА_8 .

Більше того, телефон вилучений у ОСОБА_8 не був досліджений безпосередньо в судовому засіданні, що є порушенням вимог ст. 23 КПК України.

Тобто, суд першої інстанції визнав у якості доказу - протокол огляду телефону, ґрунтуючи на цьому свої висновки, при цьому інформація на телефоні не підтверджує дані протоколу, а обвинувачений заперечує те, що інформація у протоколі відповідає інформації на телефоні.

Крім того, під час судового розгляду жодними доказами не було підтверджено, що ОСОБА_8 передавав інформацію іноземним громадянам, а саме представникам Російської Федерації.

На думку захисника не знайшла свого підтвердження і та обставина, шо ОСОБА_8 отримував за вищевказані дії грошову винагороду від представників Російської Федерації, оскільки всі розрахунки вчинялись через українські банки, українськими платниками податків.

Також суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисту про допит у якості свідків осіб, які перераховували кошти обвинуваченому.

Як стверджує захисник, з боку правоохоронних органів мала місце провокація вчинення злочину. Так дії, які інкримінуються підзахисному тривали близько 6 місяців і мають 4 окремі епізоди з великим розривом у часі між кожним. Таким чином сторона захисту вважає, що маючи реальну можливість припинити вчинення злочину, який готується та скоюється всупереч своїм обов`язкам правоохоронні органи провокували ОСОБА_8 на подальше вчинення злочину.

Сторона захисту звертає увагу на незаконність збору доказової бази - якщо правоохоронним органам було достовірно відомо про злочин, який готується та скоюється, бо вчинялися всі подальші епізоди під контролем правоохоронців, які повинні були припинити вчинення злочину, в іншому випадку, на думку захисту, в діях правоохоронних органах буде мати місце провокація злочину, яка унеможливлює допустимість зібраних доказів правоохоронними органами, на яких не може ґрунтуватись обвинувачення.

Також захисник зазначає, що під час підготовки та проведення заходів контролю за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться в формі імітування обстановки злочину, під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочинів забороняється провокувати особу на вчинення цього злочину з метою подальшого викриття, підбурюючи особу вчинити злочин, який вона б не вчиняла, якби слідчий цьому не сприяв, здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

На думку захисника судом першої інстанції неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_8 , склад державної зради згідно ст. 111 КК України вказує на три форми: 1) перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, 2) шпигунство, 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності України.

Захисник стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 збирав та поширював інформацію, так, за цей злочин окрема відповідальність, яка передбачена ст. 114-2 КК України.

На думку захисника розповсюдження даних, які містяться у загальному доступі не є шкодою державному суверенітетові. Сторона захисту надала суду ті ж самі фото взяті з інтернет мережі.

Також інформація передавалась невідомій слідству та обвинуваченню особі, тому неможливо встановити зв`язок обвинуваченого з представниками Російської Федерації.

На переконання захисника негласні слідчі розшукові дії проведені з порушенням, а саме, в матеріалах є копія протоколу за результатами проведення негласної розшукової дії від.04.03.2024, до якого не долучена ухвала слідчого судді, що викликає сумнів у законності отримання таких доказів взагалі і відповідно до їх допустимості, також в матеріалах містяться фото, на яких не зрозуміло що саме сфотографовано, та переписка яка не стосується ОСОБА_8 .

На думку захисника судом не досліджено чи була законна зміна підслідності, а саме, слідчі дії розпочаті 2-гим відділом слідчого управління ГУ СБ України у м.Києві і Київській області. Деякі слідчі дії проведені слідчим управлінням у м. Дніпро і закінчено слідство знову слідчим управлінням у м. Києві і Київській області.

Також захисник наголошує на незаконній зміні прокурора, а саме, приймаючи рішення про заміну прокурора та створення групи прокурорів, а також про зміну групи прокурорів керівник органу прокуратури мав мотивувати їх наведеними вище підставами і обґрунтувати приписами частин 2, 3 статті 37 КПК України.

Однак ці постанови в матеріалах справи відсутні. Тому вищевказане порушення призводить до незаконності дій неуповноваженого прокурора у дійсному судовому процесі і відповідно призведе до незаконності будь-якого вироку суду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Захисник в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вищевказаних вимог суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку доказах.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджені розглянутими та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими та тягнули за собою скасування або зміну вироку, у кримінальному провадженні не допущено.

Доводи захисника про безпідставність засудження ОСОБА_8 оскільки, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, неповноті судового розгляду, неналежної оцінки судом першої інстанції доказів та невідповідності висновків суду фактичним обставинам, суперечать та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Тому колегія суддів вважає їх безпідставними, а висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених доказів, що узгоджуються між собою.

Суд першої інстанції дав їм належну оцінку не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника про те, що суд першої інстанції не дослідив доказ, а саме мобільний телефон обвинуваченого, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції оглянуто речові докази, надані стороною обвинувачення, а саме стільниковий (мобільний) телефон «Blackview DV6100» (IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 ) з сім-карткою оператора стільникового (мобільного) зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_7 .

Під час огляду в судовому засіданні, в пам`яті телефону виявлено інстальований додаток «Telegram». При запуску додатку «Telegram» встановлено, що в ньому здійснено авторизований вхід до облікового запису «ІНФОРМАЦІЯ_9» за абонентським номером оператора мобільного (стільникового) зв`язку НОМЕР_7 . В месенджері виявлено листування в чаті з користувачем під назвою « ОСОБА_11 », який має ідентифікатор «ІНФОРМАЦІЯ_12». В листуванні користувач « ОСОБА_9 » передає користувачу « ОСОБА_12 » текстові повідомлення з інформацією про наявність військового автотранспорту, військовослужбовців на території військового шпиталю за адресою: АДРЕСА_2 , а також відеофайл, на якому зафіксовано зазначений військовий шпиталь, блок-пости, пропускні пункти, військовослужбовців тощо.

Вказане листування також зафіксовано вищенаведеним протоколом негласних слідчих (розшукових) дій від 11.04.2024 року.

Інформація безпосередньо в телефоні щодо передачі даних користувачу « ОСОБА_12 » про інші об`єкти на момент дослідження судом телефону була відсутня.

Надані для огляду речові докази при вилученні слідчим були запаковані належним чином, без пошкоджень упаковки та без можливості стороннього доступу.

За клопотанням прокурора судом допитаний спеціаліст в галузі програмного забезпечення та інтернет-технологій ОСОБА_13 , який оглянув телефон в судовому засіданні та пояснив, що в додатку «Telegram» міститься лише відеозапис об`ємом 17, 5мг, однак якщо увімкнути телефон для його перегляду, існує ризик видалення запису другим користувачем. Іншу інформацію - відео файли, листування - з телефону міг видалити після його увімкнення користувач « ОСОБА_11 », з яким в месенджері «Теlegram» спілкувався користувач « ОСОБА_9 ».

Судом першої інстанції встановлено, що це відеозапис адміністративної будівлі «Військово-медичного клінічного центру Східного регіону» за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька 63, та прилеглої території, який був відкритий та переглянутий судом до виклику спеціаліста.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції виходить з того, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК до документів, за наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 цієї статті, можуть належати складені в порядку, встановленому цим кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії. Тобто протокол процесуальної дії є документом і відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК може бути джерелом доказів.

Згідно із ч. 2 ст. 99 КПК такий протокол можна визнати документом (і, відповідно, джерелом доказів) лише за умови, якщо він складений у порядку, передбаченому КПК.

Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 у справі №607/14707/17 наголосив, що умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

В протоколі огляду телефону, про що зазначено вище,зафіксовано листування користувача « ОСОБА_14 » з особою « ОСОБА_11 » з обліковим записом « ОСОБА_15 ». Фототаблицю з листуванням долучено до протоколу.

Вказаний протокол, на якому зафіксована інформація на час огляду телефону, повністю відповідає вимогам ст. 104 КПК України, а тому з урахуванням наведених пояснень спеціаліста про можливість подальшого видалення інформації з телефону, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протокол належним, допустимим та достовірним доказом та поклав в основу вироку, як і вищезазначений відеозапис, який збережений в телефоні.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника про те, що судом першої інстанції не встановлено зв`язку обвинуваченого з країною агресором, з огляду на наступне.

Посилання захисника на те, що не встановлено особу, які нібито передавались дані, не приймалась судом першої інстанції до уваги, оскільки внаслідок агресії рф проходять бойові дії, встановити вказану особу є неможливим, в той же час з листування ОСОБА_8 з цією особою в чаті, а також з її листування з іншими особами слідує, що ця особа є представником спецслужб держави-агресора.

Факт отримання ОСОБА_8 грошової винагороди за вказані дії підтверджується його листуванням в «Теlegram» з вказаною особою, він підтверджував отримання грошей, що за часом збігається з даними перерахування коштів на банківську картку, якою він користувався, належну матері.

Щодо доводів захисника про те, що особи, з рахунку яких перераховувались кошти, не допитані, та перерахування мало місце з рахунків в українських банках, то судом першої інстанції достовірно встановлено, що гроші ОСОБА_8 отримував як оплату за передачу даних. Та обставина, що грошові кошти не могли бути перераховані з банку рф, є загальновідомою та не підлягає доказуванню.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника про неправильну кваліфікацію судом першої інстанції злочину за ч. 2 ст. 111 КК України, так як на думку захисника потрібно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 114-2 КК України, з огляду на наступне.

З дослідженого телефонного листування ОСОБА_8 достовірно встановлено, що він всіляко підтримував дії військовослужбовців ЗС РФ, інших військових формувань, підтримував збройну агресію РФ проти України, передавав фото та відео фіксацію об`єктів критичної інфраструктури м. Дніпро, в тому числі військових об`єктів, а також інформацію щодо наявності там блок постів, спостережних пунктів, укріплень, в`їзду та виїзду автомобілів, наявних входів та виходів з території, перебування там військовослужбовців ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, що давало змогу здійснювати координацію військовослужбовцями країни - агресора свого вогню, таким чином проявляв вподобання та підтримував злочинні дії армії РФ, що давало змогу здійснювати координацію військовослужбовцями країни - агресора свого вогню, таким чином проявляв вподобання та підтримував злочинні дії армії РФ.

Вказані обставини спростовують версію сторони захисту про те, що ОСОБА_8 вчиняв ці дії не з метою спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Законодавець не дає визначення поняття злочинів проти основ національної безпеки України, однак, визначення цього поняття можна дати наступним чином: злочини проти національної безпеки України - це суспільно небезпечні дії, передбачені КК України, вчинені умисно зі спеціальною метою - послабити національну безпеку України, змінити конституційний лад або захопити державну владу.

Державна безпека, яка включає в себе зовнішню безпеку, до якої входить: суверенітет; територіальна цілісність та недоторканість; обороноздатність; економічна чи інформаційна безпека України.

Внутрішня безпека - як система засобів, спрямованих на охорону інтересів у суспільно-політичній та економічній сферах.

Об`єктивна сторона усіх цих злочинів виражається тільки в активній поведінці винної особи, тобто в діях, які спрямовані на підрив або послаблення суспільного або державного ладу України.

Встановлення інших ознак об`єктивної сторони (час, місце, знаряддя, засоби, обстановка, умови) у більшій своїй частині для кваліфікації значення не мають, але мають значення для загальної оцінки характеру та ступеня суспільної небезпеки вчиненого і особи винного.

За особливостями конструкції всі основні склади цих злочинів є злочинами з формальним складом, тобто для визнання їх закінченими достатньо вчинення діяння вказаного в законі, а деякі злочини, є злочинами з усіченим складом.

Суб`єктивна сторона усіх злочинів проти основ національної безпеки України характеризується тільки умисною формою вини і тільки у вигляді прямого умислу.

Винний усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлює, що тим чи іншим способом вчинює свої дії в тій чи іншій обстановці, застосовуючи ті чи інші знаряддя або засоби, усвідомлює, що його дії спрямовані на підрив або послаблення суспільного або державного ладу України і бажає так діяти.

Обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони є мета вчинення злочину. Хоча в ст. 111 КК України про мету прямо не згадується, вона сама собою розуміється - як підрив або ослаблення суспільного або державного ладу України, оскільки саме ця мета, притаманна усім злочинам проти основ національної безпеки України, виходячи із аналізу родового об`єкту посягань і особливостей об`єктивної сторони вказаних злочинів.

Згідно зі ст.17 Конституції України - захист суверенітету і територіальної цілісності України; забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладається на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи.

Стаття 111 КК України дає визначення поняття цього злочину, а саме: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Державна зрада є найтяжчим злочином, що зумовлено його винятковою суспільною небезпечністю. У відповідності до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Тому кожний випадок держаної зради з боку громадян України є свідомим порушенням конституційного обов`язку щодо захисту вітчизни, її незалежності територіальної цілісності. Небезпечність державної зради полягає у тому, що винний спричиняє шкоду основам національної безпеки України або створює умови для спричинення такої шкоди, а тим паче, найбільшу небезпеку державна зрада становить в умовах воєнного стану або збройного конфлікту.

Об`єктивна сторона полягає у тих діях, що прямо вказані в законі і є вичерпним переліком державної зради, зокрема: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту; шпигунство; надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

У цій формі державна зрада вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України це форма державної зради яка полягає в тому, що громадянин України, вступивши в контакт з вказаними адресатами, надає їм допомогу в проведенні різного роду підривних акцій проти України, у сприянні їх можливим чи здійсненим зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

Види такої діяльності з боку громадянина України можуть бути різноманітними, зокрема:

спроба змінити систему вищих органів державної влади нелегітимним способом (насильницька зміна чи повалення конституційного ладу, посягання на життя державного діяча тощо);

втручання у міжнародну політику України (несанкціоноване розірвання дипломатичних стосунків тощо);

створення умов для діяльності на території України іноземних розвідок;

здійснення заходів, щодо посилення економічної залежності України від інших держав.

Представником іноземної держави або іноземної організації - слід розуміти різноманітних осіб, які уповноважені виражати інтереси тієї чи іншої іноземної держави (організації) та діє від імені або представляє її за спеціальним повноваженням, у тому числі таємним (неофіційним) і по своєму завданню (повноваженню) займаються шпигунською діяльністю проти України.

Предметом шпигунства є відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про державну таємницю" від 21.01.1994 року в редакції від 21.09.1999 року: "Державна таємниця - це вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки і охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні з боку держави".

Відомості державної таємниці загального характеру розділені у 4 сферах:

у сфері оборони;

у сфері економіки, науки і техніки;

у сфері зовнішніх відносин;

у сфері державної безпеки і охорони правопорядку.

На підставі цього закону, наказом Голови СБУ № 52 від 01. 03. 2001 року затверджено Звід відомостей, що становлять державну таємницю (ЗВДТ), до якого вносяться конкретні відомості, що становлять державну таємницю в тій чи іншій сфері.

Конкретні відомості можуть бути віднесені до державної таємниці за ступенями секретності: особливої важливості; цілком таємно; таємно (п. 4 ст.8 Закону).

Під збиранням з метою передачі - слід розуміти різні способи добування відомостей, що становлять державну таємницю (придбання, підслуховування, розпитування, візуальне спостереження тощо).

Як було встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, ОСОБА_8 вступивши у змову з представником іноземної держави - країни агресора російській федерації, системно збирав та передав останньому за допомогою мобільного додатку «Телеграм» інформацію про місця розташування: будівлі ТЦК Шевченківського району м. Дніпра; військової частини Національної гвардії України; «Війсково-медичного клінічного центру Східного регіону»; будівлі ВП «Приднепровська ТЕС» «АТ ДТЕК Дніпроенерго». Вказані об`єкти розташовані в різних місцях м. Дніпра, при цьому будівля ВП «Приднепровської ТЕС» «АТ ДТЕК Дніпроенерго» є важливим об`єктом критичної інфраструктури м. Дніпра, яка виробляє електричну енергію, яку поставляє для значної частини міста, а у зимовий час поставляє до лікарень, дитячих садів, шкіл та інших установ тепло.

В будівлі «Війсково-медичного клінічного центру Східного регіону» проходять лікування та реабілітацію значна кількість військовослужбовців.

Вказані обставини свідчать саме про направленість умислу ОСОБА_8 на державну зраду, оскільки передача таки даних представнику іноземної держави - країни агресора російській федерації, відбувалась саме з метою підриву можливості держави Україна, чинити опір країні агресору російській федерації та створення негативних умов життя для цивільного населення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України, було вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 в період часу з 14.02.2024 по 21.03.2024 включно.

Згідно з правовими висновками ККС ВС, викладеними в Постанові від 9 квітня 2024 року у справі № 639/1528/22 (провадження № 51-6937км23), вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними.

Крім того, державна зрада є закінченим злочином не з моменту встановлення зв`язку з іноземною державою, іноземною організацією або їх представниками чи з моменту отримання від них злочинного завдання, а з моменту вчинення певних конкретних дій на шкоду Україні.

Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника про проведення негласних слідчих розшукових дій з порушенням законодавства та порушенням підслідності кримінального правопорушення, з огляду на наступне.

Так, слідчим управлінням ГУ СБУ у м.Києві та Київській області встановлено, що громадянин ОСОБА_8 вчиняє державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України , вчиненому в умовах воєнного стану, тому слідчим управлінням ГУ СБУ у м.Києві та Київській області були внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 14.02.2024 року за ч.2 ст.111 КК України.

Після чого, прокурором Київської міської прокуратури винесена постанова від 04.04.2024 року про визначення підслідності кримінального правопорушення та визначена підслідність за СВ УСБУ у Дніпропетровській області.

Так з часу визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області слідчі (розшукові) дії не проводились, що свідчило про неефективність досудового розслідування, тому заступником генерального прокурора від 07.05.2025 року винесена постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, заступником генерального прокурора було доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України у кримінальному провадженні №0000137 від 14.02.2024 року слідчому управлінню ГУ СБУ у м.Києві та Київській області.

Начальником 2-го відділу СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області 07.05.2024 року винесена постанова про створення слідчої групи та доручено здійснення досудового розслідування групі слідчих слідчого управління ГУ СБ України у м.Києві та Київській області.

Заступником керівника Київської міської прокуратури 25.06.2024 року винесена постанова про визначення групи прокурорів.

Довід захисника про відсутність ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій є хибним, оскільки в матеріалах кримінального провадження вони проведені у чіткій відповідності до норм кримінально-процесуального закону, на підставі ухвал слідчого судді, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника про недопустимість доказів у зв`язку з незаконністю зміни прокурора та створення групи прокурорів, з огляду на наступне.

З часу визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за слідчим відділом УСБУ у Дніпропетровській області слідчі (розшукові) дії не проводились, що свідчило про неефективність досудового розслідування, тому заступником генерального прокурора 07.05.2025 року винесена постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного заступником генерального прокурора було доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України у кримінальному провадженні №0000137 від 14.02.2024 року слідчому управлінню ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, тому через зміну підслідності і відбулась зміна прокурора.

Таким чином, сукупність досліджених судом першої інстанції доказів у логічному їх поєднанні із отриманими в ході судового провадження показами свідків, не викликає жодного сумніву у доведеності провини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 111 КК Українинеобхідно залишити без змін.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 111 КК Українивідносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3