Справа № 172/430/23
Провадження № 1-кп/191/113/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Можняківка Новопсковського району Луганської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області № 385 о/с від 31.12.2020 р. ОСОБА_7 призначено на посаду контролера 1 категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу охорони Новопсковського районного суду Луганської області).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу.

Згідно з п.3 «Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» співробітниками Служби є громадяни, які в добровільному порядку прийняті на службу до Служби, склали Присягу співробітника Служби та яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Згідно з п. 7 «Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» громадяни України, які вперше приймаються на службу, особисто складають та скріплюють власноручним підписом Присягу співробітника Служби такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання співробітника та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". Підписаний текст Присяги долучається до особової справи співробітника. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Згідно з п. 2.3 «Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» співробітники служби судової охорони зобов`язані зокрема:

1) чесно і сумлінно додержуватися Присяги співробітника Служби, виконувати закони України;

2) демонструвати культурне та чемне спілкування із громадянами, не допускати порушень законодавства;

3) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) інструкцій, наказів керівництва.

Водночас ОСОБА_7 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. 162, 163 Закону України «Про судоустрій та статус суду» зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України.

Так, 24.08.1991 р. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідуванім та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протесаного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно- пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 р., Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 р. та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VІІ від 16.09.2014 р. визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 р., припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 р. керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 р., ст.23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Луганської області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 р., принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 р. № 36/103, від 16.12.1970 р. № 2734 (XXV) від 21.12.1965 р. № 2131 (XX), від 14.12.1974 р. № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 р. на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України №259/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

17 травня 2022 року Указом Президента України №341/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

12 серпня 2022 року Указом Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від № 573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

З початку березня 2022 року військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території смт.Новопсков Старобільського району Луганської області, де розташовані державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та інші об`єкти та інфраструктури України.

Так, з 20.07.2022 р. (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_7 , перебуваючи на території смт.Новопсков Старобільського району Луганської області, яка з березня 2022 року тимчасово окупована збройними силами країни-агресора, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу - контролером 1 категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, діючи умисно та добровільно, зустрівся з представниками так званої «ЛНР», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора РФ, які запропонували йому безперешкодно перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час, та здійснювати подальшу «службу» у одному із структурних підрозділів «Міністерства внутрішніх справ ЛНР» (далі - «МВС ЛНР») окупаційної адміністрації РФ.

Далі ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду представникам так званої «ЛНР», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора РФ, на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного структурного підрозділу «МВС ЛНР», а саме так званого «Новопсковського районного відділу внутрішніх справ МВС ЛНР» (мовою оригіналу - «Новопсковского РОВД МВД ЛНР», далі - «Новопсковський РВВС МВС ЛНР»), роботу якого організовано в незаконно захоплених адміністративних будівлях відділу полії № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, розташованих за адресою: Луганська область, смт.Новопсков, вул. Слобожанська буд. 20.

Після чого, ОСОБА_7 розпочав свою «службу» у вказаному структурному підрозділі так званого «МВС ЛНР» окупаційної адміністрації РФ - «Новопсковському РВВС МВС ЛНР», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , що виразились у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні обставини, зазначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_7 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор просила суд визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у судових і правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки. А також просила позбавити спеціального звання «старший сержант Служби судової охорони» та залишити без змін ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia), який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2023 року судом було постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклики та інформація про процесуальні документи публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті судової влади та на сайті офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_7 повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, відмовився від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинене на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та міг захищати себе безпосередньо в такому суді, що так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що винуватість ОСОБА_7 не доведена допустимим, належними доказами поза розумним сумнівом. Також не встановлена добровільність у діях обвинуваченого. Тому відносно ОСОБА_7 має бути ухвалений виправдувальний вирок.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Зокрема, були досліджені наступні письмові докази:

- копія витягу з наказу №143 о/с від 16.07.2020 року, яким було прийнято на службу до Служби судової охорони та призначено ОСОБА_7 на посаду контролера 1 категорії четвертого взводу охорони другого підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу охорони Новопсковського районного суду Луганської області). Також цим наказом було присвоєно спеціальне звання старший сержант Служби судової охорони;

-службова характеристика ОСОБА_7 ;

-копія паспорта громадянина України на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого 14.01.2002 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-копія послужного списку за особистим №04740 на ОСОБА_7 ;

-копія витягу з наказу №3853 о/с від 31.12.2020 року, яким було переведено ОСОБА_7 на посаду контролера І категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу охорони Новопсковського районного суду Луганської області);

-копія висновку від 05.08.2022 року за результатами службового розслідування, призначеного за фактом неприбуття співробітника до тимчасового місця знаходження командування ТУ ССО у Луганській області та встановлення причин невиконання ним вимог наказів Служби судової охорони від.10.03.2022 року №93 та від 18.05.2022 року № 186 відн;

-протокол огляду від 19.09.2022 року, відповідно до якого були оглянуті публікації в мережі інтернет на:

1)Єдиному веб-порталі органів виконавчої влади Кабінету Міністрів України з назвою» Мінреінтеграції затвердило Перелік громад, що розташовані в районах проведення бойових дій або які є тимчасово окупованими»,

2)інтернет-сторінці (сайті) офіційного інтернет-ресурсу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України з назвою «НАКАЗ №75 від 25.04.2022 Про затвердження Переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, з додатком відповідним Переліком у PDF-файлі»

та вказані публікації підтверджують те, що Новопсковська селищна громада Луганської області входить до переліку тимчасово окупованих територій Луганської області;

-протокол огляду від 18.08.2022 року, відповідно до якого було оглянуто публікацію в мережі інтернет на інтернет сторінці з назвою мовою оригіналу «Министерство внутринних дел Луганской народной республики» окупаційної адміністрації рф публікації з назвою мовою оригіналу «Территориальные органы МВД ЛНР», серед яких вказаний мовою оригіналу «Новопсковский РОВД МВД ЛНР, адрес: ЛНР, пгт.Новопсков, ул.Пролетарская,20», що підтверджує факт створення та роботи незаконного структурного підрозділу окупаційної адміністрації рф;

-протокол огляду від 03.08.2022 року за участю свідка ОСОБА_12 , згідно з яким було оглянуто сторінку телеграм каналу з назвою мовою оригіналу «МВД ЛНР» з публікацією під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность Республики и ее народу» з відео, де свідок на 00 год. 02 хв. 22 сек. впізнав у особі, що проголошує текст присяги російською мовою у форменному одязі НЗФ «МВД ЛНР», співробітника Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області ОСОБА_7 ;

-протокол впізнання по фотознімках від 03.08.2022 року з фото таблицею №1, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 на фотозображенні №2 впізнав ОСОБА_7 ;

-протокол огляду від 03.08.2022 року за участю свідка ОСОБА_11 , згідно з яким було оглянуто сторінку телеграм каналу з назвою мовою оригіналу «МВД ЛНР» з публікацією під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и ее народу» з відео, де свідок на 00 год. 02 хв. 22 сек. впізнав у особі, що проголошує текст присяги російською мовою у форменному одязі НЗФ «МВД ЛНР», співробітника Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області ОСОБА_7 ;

-протокол впізнання по фотознімках від 03.08.2022 року з фото таблицею №1, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фотозображенні №2 впізнав ОСОБА_7 ;

-протокол огляду інтернет-сторінки від 13.09.2022 року, відповідно до якого було оглянуто на офіційному веб-ресурсі так званого Міністерства внутрішніх справ лнр публікацію під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и ее народу», що датована 17.47 20.07.2022 року;

-протокол огляду інтернет-сторінки від 19.09.2022 року за участю свідка ОСОБА_10 , згідно з яким було оглянуто публікацію на сайті «МВД ЛНР» та відеозапис під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и ее народу» з відео, де свідок на 01 хв. 16 сек. впізнала ОСОБА_7 та актову залу адміністративної будівлі ВП №1 Страробільського РУП ГУНП в Луганській області;

-протокол огляду інтернет-сторінки від 20.09.2022 року за участю свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого було оглянуто публікацію на сайті «МВД ЛНР» та відеозапис під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и ее народу» з відео, де свідок на 01 хв. 16 сек. впізнав ОСОБА_7 та актову залу адміністративної будівлі ВП №1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області;

-протокол огляду інтернет-сторінки від 20.09.2022 року за участю свідка ОСОБА_14 , згідно з яким було оглянуто публікацію на сайті «МВД ЛНР» та відеозапис під назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и ее народу» з відео, де свідок на 01 хв. 16 сек. впізнав ОСОБА_7 та актову залу адміністративної будівлі ВП №1 Страробільського РУП ГУНП в Луганській області.

Також допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , пояснив, що на даний час працює в Обухівському РУП ГУНП в Київській області. На початку березня 2022 року було окуповано смт.Новопсков Луганської області, в тому числі ВП №1 Старобільського РУП. Востаннє бачив ОСОБА_7 ще до окупації, а потім вже на відео, де складали присягу на вірність лнр. ОСОБА_7 добре знає, так як з 2017 року працював у поліції і їх щотижня збирали в актовій залі. У нього світле волосся. У нього був шеврон «МВД ЛНР» і він складав присягу поліцейського. Відео було у 2022 році у телеграм-каналі, але вже дати не пам`ятає. Коли він працював у ВП №1 Старобільського РУП (колишнє Новопсковське відділення), то ОСОБА_7 працював в ІТТ №3 в Білокуракиному. Після повномасштабного вторгнення їх збирали 25.02.2022 року в актовій залі і пояснювали щодо подальшої служби. 03.03.2022 року у месенджері було повідомлення щодо захоплення відділення поліції. 4 чи 7 березня 2022 року був наказ керівника ГУНП в Луганській області про евакуацію, але потім ця група була видалена приблизно після 09.03.2022 року. На відео було складання присяги, де ОСОБА_7 тримав папку і читав присягу. Йому відомо, що нікого не змушували йти на працювати на окупантів, так як ті, хто бажав на них працювати, то вони подавали свої анкетні дані, потім проходили співбесіди у смт.Новопсков, а потім у м.Луганську. Крім того, на окупованій території лишилися знайомі, які там лишилися, але не пішли на співпрацю з окупантами, а працюють, в охороні магазинів.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_7 , який здійснював охорону Новопсковського районного суду перейшов до окупантів. Вона з 01.02.2021 року працювала у ВП №1 Старобільського РУП на посаді начальника сектору моніторингу, а до цього займала посаду заступника начальника цього ж відділення поліції. ОСОБА_7 був у підрозділі МВС судовій охороні. Вона бачила відео, де впізнала ОСОБА_7 , який був формі зеленого кольору і з шевроном «МВД ЛНР» у актовій залі ВП №1 Старобільського РУП. Публікація мала назву про складення присяги правоохоронцями Новопсковського і Білокуракинського відділів поліції так званої лнр. Впізнала його, бо добре знала його, так як він здійснював охорону суду, а вона проводила йому інструктажі щодо поводження зі зброєю. Ті, хто не пішов на співпрацю з окупантами, виїхали. У кожного була можливість виїхати. 03.03.2022 року була захоплена будівля поліції у смт.Новопсков, а вона виїхала 08.03.2022 року.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 , будучи співробітником Служби судової охорони за наказом керівництва не виїхав з смт.Новопсков і пішов на роботу до окупантів. ОСОБА_7 був контролером Служби судової охорони Новопсковського суду нижча ланка. Він складав присягу. Наказ був про евакуацію і він доводився до працівників середньої ланки. Кожен працівник повинен був виїхати до м.Дніпро. він (свідок) 26.03.2022 року виїжджав з окупованої території, бо вивозив свою родину та інших людей. Проїжджали пости ЗСУ. Після цього повернувся і вже остаточно виїхав 01.04.2022 року. Вивозили службове майно з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Хто виявив бажання, то тих вони вивозили. Кожен мав можливість виїхати. Повідомляли про те, що надається тимчасове житло у м.Дніпро. Про факти примусового залишення на окупованій території працівників Служби судової охорони йому не відомо. Взагалі, хто хотів той виїхав і продовжують проходити службу. Також відомі факти про осіб, які залишилися на окупованій території, але не пішли працювати до структури окупаційної влади. У 2022 році, коли вже більша частина виїхала, на сайті «МВД ЛНР» йому потрапила інформація з назвою мовою оригіналу «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу» і там серед інших був ОСОБА_7 . На фото він був одягнений у камуфльовану форму зеленого кольору з шевроном «МВД ЛНР» і в руках тримав папку з назвою «присяга». Якщо людина не хоче брати участь у незаконних збройних формуваннях, то вона приймає заходи, щоб цього уникнути. Дивлячись як на фото ОСОБА_7 виглядав, то не можна зробити висновок, що його примусили. Ці фото також йому пред`являли під час допиту, а на сайті було і відео з актової зали Новопсковського відділення поліції. ОСОБА_7 чітко впізнав, так як він був головою конкурсної комісії, де відбирали кандидатів до Служби судової охорони, та він опрацьовував особові справи. До того ж ОСОБА_7 до Служби судової охорони працював у поліції Новопсковського відділення.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що 25.02.2022 року він перебував у м.Сєвєродонецьк, де з іншими обдзвонювали працівників, щоб повідомити про необхідність евакуації. 18.03.2022 року він додзвонився до ОСОБА_7 , але він відмовився, пояснивши, що не може виїхати, бо не ходить транспорт. У той же час ті, хто хотів виїхати, це зробили. ОСОБА_7 був контролером 1 відділення 6 взводу 2 підрозділу Служби судової охорони та складав присягу у м.Лисичанську у приміщенні Судової охорони у Луганській області. Були чутки, що особа схожа на ОСОБА_7 склала присягу, а потім у месенджері з`явилося відео. Тримав у руках червону папку та був одягнений у камуфляж. Місце не впізнав. Присяга новопризначених співробітників «МВД ЛНР». Точно вже не пам`ятає, коли відео було. Він (свідок) впізнав лише ОСОБА_7 . Також відомо, що на окупованій території лишився командир другого підрозділу Служби судової охорони. Але інформації, що він пішов на співпрацю з окупантами немає. Інші співробітники змогли виїхати. На момент повномасштабного вторгнення він (свідок) був заступником начальника Територіального управління Служби судової охорони в Луганській області. Коли розмовляв зі ОСОБА_7 , на його (свідка) питання, чи він у безпеці, відповів, що все добре. Запропонував йому виїхати, бо основна маса співробітників виїхала, він сказав, що подумає. Він (свідок) переконував виїхати, бо він складав присягу. Однак, ОСОБА_7 сказав, що є перешкоди. Хоча, у той же час інші працівники після цього ще виїжджали. Знає, що у нього були діти, але чи була дружина не знає.

Будь-яких доказів у ході судового розгляду стороною захисту, яка була вільна у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, судом визнано загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставинами те, що 24.02.2022 р. військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Запорізькій, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений.

З досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_7 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді контролера 1 категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (для забезпечення безпеки учасників судового процесу охорони Новопсковського районного суду Луганської області), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Старобільського району, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, в період проведення військових дій на території Луганської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації РФ. З власної ініціативи добровільно надав згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, так званого «Новопсковского РОВД МВД ЛНР», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, чим вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі показань, наданих в судовому засіданні свідками, та письмових доказів.

Так, однією із форм об`єктивної сторони державної зради є перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званій фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові.

З суб`єктивної сторони перехід на бік ворога в період збройного конфлікту може бути вчинено тільки з прямим умислом, який характеризується конкретним усвідомленням суб`єкта, що він добровільно встановлює злочинний зв`язок із ворогом в період збройного конфлікту, і його дії завідомо спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, що характеризує інтелектуальний момент прямого умислу особи. При цьому зміст прямого умислу суб`єкта полягає в тому, що він усвідомлює, що своїми діями, які полягають у наданні допомоги ворогу, спричиняє шкоду зовнішній безпеці України та бажає спричинення такої шкоди з будь-яких мотивів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_7 на час окупації смт.Новопсков збройними формуваннями РФ і до моменту прийняття присяги на вірність т.з. «ЛНР», тобто на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, був діючим працівником правоохоронного органу Служби судової охорони.

Що стосується доводів захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено добровільність дій ОСОБА_7 , то вони не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Зокрема, суд звертає увагу на положення ст.22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повідомлявсь судом про розгляд провадження у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а під час судового розгляду був присутній його захисник.

Незважаючи на вказані обставини, стороною захисту жодних доказів на підтвердження можливого впливу на обвинуваченого окупаційною владою надано не було.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що суд не уповноважений на здійснення перевірки обставин, про які не повідомляла сторона захисту, наведені доводи суд розцінює виключно як спосіб захисту.

Також суд приймає до уваги, що співпраця ОСОБА_7 із окупаційної владою мала довготриваючий характер та останній, за наявності такого бажання та наявності примусу з боку окупантів, міг б знайти можливість припинити її та покинути окуповану територію Луганської області тощо, втім нею не скористався до даного часу.

Згідно із показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, вони та знайомі їм особи мали можливість покинути окуповану територію та будь-яка особа, яка не виявила бажання зайняти посаду при окупаційній владі, не була до цього примушена. Відсутні підстави ґрунтовно припускати, що саме у ОСОБА_7 окупаційна влада була зацікавлена достатньою мірою для того, аби примушувати його зайняти посаду у структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ, створеному на тимчасово окупованій території України.

Крім того, публічне складання присяги на користь ворога, а також участь у діяльності такого формування діючим працівником Служби судової охорони під час воєнного стану та збройного конфлікту надали можливість ворогу у використані такого відео контенту в мережі інтернет на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України в якості негативної пропаганди заохочення зради та взірця корисної для ворога поведінки іншими громадянами та правоохоронцями України.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що жодний із досліджених судом доказів та жодна з обставин, які ним підтверджуються, не вказує на те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване діяння не добровільно. Доводи захисника про зворотне зводяться до міркувань загального характеру та висловлення припущень.

На підставі оцінки зібраних доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним той факт, що громадянином України ОСОБА_7 , який будучи працівником правоохоронного органу, не звільненим з посади в Службі судової охорони, зрадив Присязі вірно служити Українському народові, порушив обов`язки дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, надав добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ та перейшов на бік ворога.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, то суд, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.2 ст.111 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено ним в статусі працівника правоохоронного органу Служби судової охорони, він перебував у спеціальному званні «старший сержант Служби судової охорони» та обіймав посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, суд вважає за доцільне застосувати до нього додаткові покарання у виді позбавлення спеціального звання та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у судових і правоохоронних) та місцевого самоврядування, відповідно до ст. 54, 55 КК України, які не передбачені санкцією ч.2 ст.111 КК України.

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування ст. 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі №404/2081/22, відповідно до якого, у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_7 судом обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то його необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

Також враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне з метою забезпечення конфіскації майна, залишити до набрання вироком законної сили діючим захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту належного йому майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 року.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна та з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у судових і правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «старший сержант Служби судової охорони».

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у судових і правоохоронних) та місцевого самоврядування рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Залишити без змін арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2023 року, до набрання вироком законної сили на майно, належне ОСОБА_7 :

- земельну ділянку (кадастровий номер :08:003:0083) площею 2 га;

- транспортний засіб марки «ВАЗ 2109», 1993 року випуску, об`єм двигуна 1288 см3, дата реєстрації 05.09.2020 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3