КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2025 ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК України, ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321, ч.4 ст.185 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 31.08.2025 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що враховуючи характер інкримінованих злочинів, дані про особи обвинувачених, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до останньої запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог, захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ризик переховування від суду не підтверджений, оскільки під час затримання ОСОБА_6 не намагалася втекти від працівників поліції, не чинила опору та виконувала покладені на неї обов`язки. Вказує на відсутність ризику незаконного впливу на учасників кримінального провадження, оскільки в матеріалах відсутні заяви від будь-яких осіб стосовно здійснення на них впливу. Стверджує, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню є надуманим, а докази існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення відсутні. Звертає увагу, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки та двох неповнолітніх дітей.

Також захисник ОСОБА_5 подав в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до останньої запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог, захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ризик переховування від суду не підтверджений, оскільки під час затримання ОСОБА_7 не намагалася втекти від працівників поліції, не чинила опору та виконувала покладені на неї обов`язки. Вказує на відсутність ризику незаконного впливу на учасників кримінального провадження, оскільки в матеріалах відсутні заяви від будь-яких осіб стосовно здійснення на них впливу. Стверджує, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню є надуманим, а докази існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення відсутні. Звертає увагу, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки.

Відповідно до положень ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2025, якою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 31.08.2025 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3