Справа №295/6413/25
УХВАЛА

28.05.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 15.04.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0002597 від 14.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР, Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 15.04.2025 про відмову у задоволенні клопотання про залучення її у якості потерпілої у кримінальному провадженні №0002597 від 14.10.2024.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 викладено ряд обставин, що стосуються кримінального провадження № 0002597 від 14.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

У скарзі заявник просила розгляд справи проводити без її участі у зв`язку з воєнним станом.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, направивши на адресу суду письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні вимог скарги, також просила розгляд скарги проводити за її відсутності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд скарги за відсутності прокурора, неявка якого не є перешкодою для розгляду скарги, та у відсутність заявника.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь в розгляді скарги.

Дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1-5 статті 55 КПК, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Частиною 1 статті 60 КПК визначено, що заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

При цьому за частиною 2 статті 60 КПК, заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Частиною 1 статті 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом наведених норм, КПК чітко відокремлює процесуальні статуси заявника та потерпілого із різними обсягами їх процесуальних прав, а також визначає, що безумовною підставою для набуття будь-якою особою (зокрема й юридичною) статусу потерпілого у кримінальному провадженні є факт реального та безпосереднього завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням, що дає право вимоги відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства в межах кримінального провадження за умови доведення такого факту належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Нормами ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, зокрема, можливість оскарження виключно рішення слідчого, прокурора, про зупинення досудового розслідування (п. 2 ч. 1ст. 303 КПК України), рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України), рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим (п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України), рішення слідчого, прокурора при застосуванні заходів безпеки (п. 6 ч. 1 ст. 303 КПК України), рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій (п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України), рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу (п. 8 ч. 1 ст. 303 КПК України).

У частині 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню на стадії досудового розслідування.

Зокрема, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчому судді підлягає оскарженню бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством (Лист ВССУ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 "Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування").

В іншому випаду, у відповідності до положень п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, особа наділена правом оскаржити рішення слідчого чи прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні

Стаття 220 КПК України передбачає порядок розгляду клопотань під час досудового розслідування.

Клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обгрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (із дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002597 від 14.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Кримінальне провадження зареєстроване на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.09.2024 у справі № 295/13767/24, якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 04.09.2024, із змісту якої вбачається, що керівник Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 безпосередньо впливав на прийняття рішення щодо зміни правової кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000096 від 25.04.2024, чим вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень.

14.04.2025 року до Житомирської обласної прокуратури надійшло клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0002597 від 14.10.2024.

За наслідком розгляду зазначеного клопотання прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 15.04.2025 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання, яку ОСОБА_3 отримала на свою електронну адресу 14.05.2025 року за вих.. №31-303 вих.-25.

У постанові зазначено, що ч. 1 ст. 365 КК України відноситься до числа злочинів з матеріальним складом (тобто таких, об`єктивна сторона яких передбачає обов`язкову наявність не тільки суспільно-небезпечного діяння, але і наслідків та причинного зв`язку).

Прокурором при розгляді клопотання та додатків до нього поданих ОСОБА_3 встановлено, що вони не містять будь-яких відомостей про спричинення останній кримінальним правопорушенням шкоди, яка піддається грошовій оцінці. На підставі зазначеного постановою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 15.04.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення її у якості потерпілої у кримінальному провадженні №0002597 відмовлено.

Як зазначалось раніше, ч. 5 ст. 55 КПК України передбачає можливість відмови у визнанні потерпілим згідно вмотивованої постанови слідчого або прокурора за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України.

Заявник в поданій скарзі не зазначає про розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди, як і не зазначає в який саме спосіб зміна кваліфікації керівником Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадження № 0000096 від 25.04.2024 завдано їй шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. ). В свою чергу ділова репутація є особистим немайновим благом, яке охороняється цивільним законодавством (ст. 201 ЦК України). Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та її захист та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

У постанові Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, виходячи із концепції моральної шкоди, обов`язковому з`ясуванню під час встановлення цього питання підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення.

Прокурором ОСОБА_4 , встановивши наявність обставин, передбачених ч. 5 ст. 55 КПК України, зокрема те, що у кримінальному провадженні №0002597 від 14.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, не завдано шкоди, яка піддається грошовій оцінці, відсутність підстав для визнання потерпілою ОСОБА_3 саме в цьому кримінальному провадженні, правомірно прийнято мотивовану постанову від 15.04.2025 про відмову у визнанні заявника потерпілою.

Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що прокурором всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Натомість скаржником не надано достатніх відомостей, що свідчать про завдання їй моральної, фізичної або майнової шкоди, що є обов`язковою умовою процесуального статусу потерпілого, оскільки всі доводи, що дають право на відшкодування шкоди, на даний час не встановлені та не заявлені, заявником не зазначено, що ним або членами його сім`ї заявлено цивільний позов, не доведено в чому саме полягають заподіяні їй моральна та матеріальна шкода, який їх розмір та яким чином їх установлено, а також внаслідок яких саме діянь (дій чи бездіяльності) певних осіб заподіяно цю шкоду і який причиннонаслідковий зв`язок між ними .

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 55, 303, 307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 15.04.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0002597 від 14.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1