ВИРОК

іменем України

Справа № 569/12631/19

30 липня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0000227 від 09 січня 2018 року (№0004033 від 02 липня 2019 року) про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корнин, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , інвалід ІІ групи, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.194 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в період часу з 15 по 25 лютого 2017 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою впливу на ОСОБА_12 щодо продажу майна останнього, організував (замовив) вчинення іншими співучасниками злочину, підпалу автомобіля марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності потерпілому.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел на умисне знищення майна ОСОБА_12 , ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_3 підшукав безпосереднього виконавця злочину ОСОБА_10 , надав йому інформацію про місце перебування автомобіля марки «Mercedes-Benz G-500» та відсутність охорони за місцем проживання ОСОБА_12 , а також обговорив спосіб та час вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_11 виконуючи попередні домовленості із ОСОБА_3 на автомобілі марки «Хюндай», який перебував у користуванні останнього, 25 лютого 2017 року близько 03:00 год., доставив ОСОБА_10 до магазину «Рудь», який розташований по вул. В. Чорновола,101 у м. Рівному, звідки ОСОБА_10 пішки попрямував до місця вчинення злочину. Того ж дня, о 03:20 год. ОСОБА_10 незаконно проник на прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 та діючи умисно, згідно попередньо визначеного плану, за грошову винагороду, попередньо обумовлену із замовником (організатором) злочину ОСОБА_3 , керуючись спільним злочинним умислом, з метою знищення майна ОСОБА_12 , за допомогою речовини вуглеводневий склад якої подібний до вуглеводневого складу суміші нафтопродуктів зміненого світлого нафтопродукту та нафтової оливи, яка була заздалегідь підготовлена та надана ОСОБА_11 останньому, шляхом облиття передньої частини автомобіля підпалив належний на праві користуваня ОСОБА_12 автомобіль марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 та не маючи можливості контролювати подальше поширення полум`я створив реальну загрозу життю чи здоров`ю потерпілого та його родині, громадянам, які проживають поруч, а також знищенню чи пошкодженню майна інших фізичних чи юридичних осіб.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 та співучасників злочину потерпілому ОСОБА_12 завдано майнову шкоду в загальному розмірі 487 488,70 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, вказавши, що потерпілого ОСОБА_12 знав давно, тривалий час мали нормальні відносини. ОСОБА_10 не знає, один раз ОСОБА_11 привозив на ставок. ОСОБА_11 все видумав, його покази не відповідають дійсності.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, його вина повністю доводиться зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що із ОСОБА_3 знайомий давно, останній був його помічником як Народного депутата України. З ОСОБА_11 його познайомив ОСОБА_3 , а з ОСОБА_10 взагалі не знайомий і не пригадує, що бачив його раніше. У його користуванні перебував автомобіль марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на його знайому, однак протягом всього часу перебуває у безпосередньому його володінні. Після вчинення підпалу відразу запідозрив у вчиненні злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , оскільки між ними почали відбуватися різні конфліктні ситуації, що було пов`язано з купівлею нерухомості. Переглядаючи відео з камер відеоспостереження побачив, як невідома особа перелізла через паркан на подвір`я і в подальшому підпалила автомобіль, про місце де можна, майже безперешкодно, перелізти знали лише декілька осіб, у тому числі і ОСОБА_3 . Про можливу причетність вказаних осіб до підпалу відразу повідомив правоохоронним органам. Автомобіль, який підпалили, знаходився біля самого будинку, а також під час пожежі була небезпека вибуху газового балону, який знаходився під днищем та був повністю заправлений газом. На щастя пожежники встигли запобігти вибуху, а в іншому разі міг зайнятися як його будинок так і сусідський. Також потерпілий повідомив, що він спілкувався з ОСОБА_10 , який йому особисто сказав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 попросили його за винагороду спалити автомобіль та розповів про всі подробиці, як залазив, кудою, хто порадив, хто надав суміш для підпалу, що мали заплатити 200 доларів США, а заплатили лише 100. Після чого відразу зателефонував до ОСОБА_3 та запитав його навіщо він це зробив, тим самим підтвердив розмову яка зафіксована у протоколах за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій. У відповідь на це ОСОБА_3 , по телефону сказав що він не причетний, це все ОСОБА_11 організував.

В результаті злочинних дій ОСОБА_3 , автомобіль не підлягає відновленню і матеріальна шкода становить 487 488,7 гривень, яку просить стягнути на його користь, як і моральну в результаті нервового стресу та погіршення здоров`я у розмірі 150000 грн. та витрати на правову допомогу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який був допитаний судом безпосередньо та слідчим суддею в порядку передбаченому ст.225 КПК України, суду показав, що приблизно у лютому місяці 2017 року до нього зателефонував ОСОБА_11 , якого він знає протягом тривалого часу, та попросив під`їхати до нього додому за адресою АДРЕСА_3 . Приїхавши за вказаною адресою там знаходився ОСОБА_11 , а також ОСОБА_3 .. Запросили, щоб поговорив з приводу вчинення злочину, а саме: підпалу автомобіля, з ОСОБА_3 , який у ході розмови запропонував йому за грошову винагороду у 200 доларів США підпалити автомобіль марки «Mercedes-Benz G класу», який належить потерпілому ОСОБА_12 та знаходиться на території його домоволодіння. Зазначив, що переважно про підпал автомобіля за винагороду його просив ОСОБА_3 з яким спілкувався та підтримував зв`язок через ОСОБА_11 . В подальшому в кінці лютого, того ж місяця, в нічну пору доби, за попередньою вказівкою ОСОБА_3 , зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_11 та викликавши таксі приїхав до дому останнього, за адресою м. Рівне, вул. Видумки, 20. Прибувши на вказане місце ОСОБА_11 на автомобілі марки «Хюндай», який перебував у користуванні останнього, доставив його до церкви в районі «Нового двору», де передав йому пакет, який з його слів підготував ОСОБА_3 , в якому знаходилася полімерна пляшка із легкозаймистою сумішшю, звідки попрямував до місця вчинення злочину, будинку АДРЕСА_2 , переліз через паркан біля воріт та за допомогою речовини, яка була заздалегідь підготовлена та надана ОСОБА_11 облив передню частину автомобіля «Mercedes-Benz G-500» та підпалив її запальничкою. Далі, тим самим шляхом, що і прямував до місця події, попрямував до супермаркету «Наш Край», що в мікрорайоні «Щасливе», де сів в автомобіль таксі і поїхав додому. Через деякий час зустрівся з ОСОБА_3 та ОСОБА_11 за місцем проживання останнього, АДРЕСА_3 , де повідомив, що виконав свою частину роботи і за це ОСОБА_3 дав йому 100 дол. США, хоча попередня домовленість була за 200 дол. США. Також, суду показав, що спілкувався з ОСОБА_3 через ОСОБА_11 , що потрібно зустрітися, і вказував дату та час, як правило це було за місцем проживання ОСОБА_11 . Крім того, зазначив, що із потерпілим ОСОБА_12 конфліктних ситуацій ніколи не мав, декілька раз був у нього за місцем проживання, тому знав де і як що розміщено.

Крім того, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , суду показав, що ОСОБА_10 знає протягом тривалого часу, він товаришує з його сином, інколи останній допомагав йому у різних роботах. У лютому місяці ОСОБА_3 , з яким також довгий час товаришував, попросив щоб він організував зустріч з ОСОБА_10 ніби необхідно виконати якусь роботу. В лютому місці 2017 року, ОСОБА_3 приїхав за місцем проживання ОСОБА_11 АДРЕСА_3 , де вже знаходився ОСОБА_10 , який в той час допомагав по господарству. Повідомив, що особисто чув розмову ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , у ході якої ОСОБА_3 запропонував спалити ОСОБА_12 автомобіль за винагороду у 200 доларів США, на що ОСОБА_10 погодився. Після розмови із ОСОБА_3 , ОСОБА_10 прийшов до ОСОБА_11 та розказав про замовлення на підпал автомобіля ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_3 привіз до нього додому пакет та одежу і сказав щоб він передав ОСОБА_10 , з яким попередньо домовився, що він приїде до нього додому вночі у АДРЕСА_3 , а ОСОБА_11 завезе ОСОБА_10 на власному автомобілі до місця вчинення злочину. Згідно попередніх домовленостей, близько 02:00 год. 25.02.2017 ОСОБА_10 приїхав до нього додому звідти ОСОБА_11 на автомобілі марки «Хюндай», який перебував у користуванні останнього, доставив ОСОБА_10 до магазину «Рудь» біля «Нового двору» попередньо передавши пакет, який був підготовлений ОСОБА_3 . Через деякий період часу, за місцем проживання ОСОБА_11 , він особисто чув розмову ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , у ході якої ОСОБА_3 надав ОСОБА_10 100 доларів США за виконану роботу з підпалу автомобіля ОСОБА_12 , та обіцяв решту 100 доларів США віддати пізніше. В подальшому ОСОБА_10 неодноразово розповідав ОСОБА_11 що ОСОБА_3 з ним повністю не розрахувався, так і не віддає 100 доларів США, хоча він їздив до нього додому в с. Корнин. Крім того, ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_3 ніколи не телефонував до ОСОБА_10 , а завжди з ним спілкувався через нього, мабуть з метою конспірації та уникнення в майбутньому відповідальності за вчинений злочин. Також, ОСОБА_3 постійно всім у місті розказує, що він не причетний до вчинення підпалу, а всю відповідальність перекладає на ОСОБА_11 . Підтвердив, що розмови з ОСОБА_3 зафіксовані у протоколах проведених за результатами НСРД відповідають дійсності та належать йому. На його думку ОСОБА_3 , мав якісь бажання приватизувати нерухомість, однак ОСОБА_12 був проти, конфліктів із потерпілим не мав.

Показання потерпілого та свідків як на досудовому розслідуванні так і в суді є логічними, послідовними, узгодженими між собою, які суд сприймає як належними та допустимими доказами, які не зацікавлені в даній справі та свідчать про причетність ОСОБА_3 до пошкодження майна ОСОБА_12 , а саме у співучасті у формі організатора в умисному знищенні чужого майна, вчиненими шляхом підпалу, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.194 КК України.

Крім показань потерпілого, свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.194 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування та перевірені судом матеріалами зокрема, заявою ОСОБА_12 від 25.02.2017 на добровільне проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 , протоколом огляду місця події з фототаблицею, за адресою АДРЕСА_2 у ході якого вилучено пожежне сміття та оглянутозгорілий автомобіль марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 ; акт та звіт про виникнення пожежі; заявою ОСОБА_12 про долучення до матеріалів кримінального провадження CD-R диска з камер відеоспостереження за адресою м. Рівне, вул. Дачна, №48 та протоколом огляду зазначеного відео.

Матеріалами (протоколами) проведених НСРД відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , у яких зафіксовані розмови останніх відносно вчинення підпалу автомобіля, а також обговорення ОСОБА_3 безпосереднього виконавця злочину ОСОБА_10 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_10 ; протоколом тимчасового доступу та довідкою УОТЗ ГУНП в Рівненській області виконаній на підставі доручення слідчого щодо надання інформації про вхідних та вихідних дзвінки з прив`язкою до базових станції телекомунікацій із зазначенням азимуту знаходження абонентів мобільних операторів, які належать ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтверджують показання свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та узгоджуються з іншими доказами зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду.

Стенограмою до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 в порядку ст. 225 КК України під час досудового розслідування у слідчого судді, а також дослідженим у судовому засіданні звукозаписом самого допиту.

Протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_10 , який відтворив обставини вчинення останнім підпалу автомобіля потерпілого на замовлення ОСОБА_3 та відповідає показам наданими свідком у судовому засіданні так і під час допиту у слідчого судді в порядку ст. 225 КК України під час досудового розслідування, постановами про приєднання до матеріалів провадження предметів як речових доказів.

Крім того, висновками експерта: судової експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів №2.1-450/17 від 11.07.2017.; судової автотоварознавчої експертизи №3.3-119/17, згідно якої вартість знищеного пожежею автомобіля марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 487 488,7 гривень;судової пожежно-технічної експертизи №3-84/17 від 27.11.2017, відповідно до якої причиною пожежі автомобіля марки «Mercedes-Benz G-500» реєстраційний номер НОМЕР_1 . є підпал, судової фоноскопічної експертизи, згідно якої мовлення яке зафіксовано у протоколах проведених НСРД відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_11 та у яких зафіксовані розмови останніх відносно вчинення підпалу автомобіля, а також обговорення ОСОБА_3 безпосереднього виконавця злочину ОСОБА_10 належать відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотаннями про визнання доказів недопустимими, яке надане безпосередньо в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 22 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Судом в ході судового розгляду не встановлено невідповідності, вказаних в клопотанні захисника, доказів вищезазначеним вимогам кримінально-процесуального закону, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положенні ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Суд допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідив матеріали кримінального провадження у сукупності з іншими доказами, які є належними та допустимими, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України доведена повністю.

Органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України, як співучасть у формі організатора в умисному знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

При призначенні покарання суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого злочину, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває; стан здоров`я, зокрема, що обвинувачений є інвалідом ІІ групи довічно, хронічно хворіє на цукровий діабет другого типу, стенокардію ІІІ ФК, кардіосклероз, атеросклеротичний і післяінфарктний кардіосклероз, стентування ПМША, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його поведінкою органами пробації, а тому на підставі ст.75 КК України його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення щодо цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 , поданого в порядку, передбаченому статтями 61, 128 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення 487488,70 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та 150 000 грн - моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та витрат на професійну правову допомогу суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Питання щодо правонаступництва у цивільному позові, заявленому в кримінальному провадженні, не регулюються нормами кримінального процесуального права.

Так, ст. 55 ЦПК України передбачено, що в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язані, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як встановлено судом, відповідно до долученого до матеріалів провадження представником потерпілого ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_9 документів, ОСОБА_12 , який є потерпілим та цивільний позивачем у кримінальному провадженні, 2024 р. помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 23 грудня 2024 року №2492, на що видано свідоцтво серія НОМЕР_2 .

Враховуючи, що клопотань про залучення правонаступника до суду не надходило, крім того, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_12 помер, таким чином у спадкоємців є шість місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори з заявами про прийняття, або відмови у прийняті спадщини.

Водночас судовий розгляд кримінального провадження проводиться безперервно та має бути проведений і завершений протягом розумного строку, що відповідає вимогам ст. 318 КПК України, а тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для зупинення кримінального провадження до вступу правонаступників у спадщину, оскільки, на переконання суду, це буде суперечить засадам кримінального судочинства, а також вимогам п.1 ст.6 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

До того ж, зупинення кримінального провадження з підстав, не передбачених ст. 335 КПК України, буде становити порушення загальних засад кримінального судочинства.

Так, згідно п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_12 помер під час судового провадження до постановлення судом судового рішення по суті обвинувачення, при цьому, відповідно до ст. 1230 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням за правонаступництвом у даному випадку не допускається, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №155/98/19 (провадження №51-572км22).

Водночас, для забезпечення права спадкоємців, у разі прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 , звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства, цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди слід залишити без розгляду.

Роз`яснити правонаступникам цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі і з витрат на правову допомогу.

У відповідності до вимог ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному проваджені підлягають доказуванню, у тому числі, й вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

З матеріалів кримінального провадження та цивільного позову, вбачається, що цивільним позивачем зазначалася лише орієнтовна сума витрат на правову допомогу, будь-яких доказів понесених цивільним позивачем витрат у матеріалах справи відсутні, за таких обставин, цивільний позов в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди заданої кримінальним правопорушенням закрити.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Речові докази: пожежне сміття вилучене в ході огляду місця події від 25.02.2017 року знищити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2020 року - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_13