КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6358/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3350/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0001008 від 15 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001008 від 15.03.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Накладено арешт на речі, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607;

- автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2025 року в частині накладення арешту на речі, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, а саме на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що законний користувач вищезазначеним майном ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не згоден з вказаним рішенням і вважає його незаконним та винесеним безпідставно.

Скаржник зазначає, що 15.03.2025 року за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе, 21, було проведено обшук автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що зазначений автомобіль належить ОСОБА_9 , який передав автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 для користування ОСОБА_6 .

Як зазначає скаржник, передача автомобіля підтверджується Договором оренди автомобіля від 11.03.2025 року, копію якого ним долучено до апеляційної скарги.

Адвокат посилається на те, що походження вказаного автомобіля, яким користувався ОСОБА_6 , підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.03.2024 року, номер НОМЕР_2 .

Апелянт зазначає, що вказаний автомобіль ОСОБА_9 придбав під час здійснення своєї господарської діяльності та передав в оренду до вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_9 не має будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0001008 від 15.03.2025 року.

На думку апелянта, вилучений автомобіль, свідоцтво та ключі не мають ніякого відношення до кримінального провадження № 0001008 від 15.03.2025 року, і не можуть бути визнані речовими доказами, в розумінні ст.ст. 98, 99 КПК України.

Крім того, матеріали кримінального провадження № 0001008 від 15.03.2025 року не містять жодних доказів того, що майно (автомобіль ОСОБА_9 ), одержане внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Скаржник вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 96-2 КК України стороною обвинувачення повинно бути доведено, що ОСОБА_9 , як третя особа, набула таке майно від підозрюваного безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч. 1 цієї статті.

На переконання апелянта, слідчий суддя ОСОБА_10 була введена в оману прокурором, який, подаючи клопотання про арешт майна, скрив інформацію про відсутність доказів отримання вказаного автомобіля у незаконний спосіб.

При цьому, майно ОСОБА_9 не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки не вбачається, що воно набуто внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Також вказує на те, що ані клопотання прокурора, ані додані до нього матеріали не містять жодних доказів того, що майно ОСОБА_9 , на яке накладено арешт, одержане внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Посилається і на те, що слідчим суддею клопотання про арешт розглянуто формально, у зв`язку із чим ухвала не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує законне право добросовісного власника майна володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном, а також не враховано відсутність реальної правової підстави для арешту майна.

Адвокат наголошує, що вказане майно, яке на праві власності належить ОСОБА_9 та яким користувався ОСОБА_6 , не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, адже воно не зберігає на собі його сліди та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судове засідання володілець майна не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності володільця майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представникаволодільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,думку прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 року у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без виклику та за відсутності представника володільця майна.

При цьому, відповідно до змісту апеляційної скарги копію оскаржуваної ухвали представником отримано 08.04.2025 року, а апеляційну скаргу подано 11.04.2025 року, тому, з урахуванням абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотань представника власника майна про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001008 від 15.03.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.03.2025 року, приблизно о 22 год. 20 хв., за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне шосе, 15, біля кав`ярні "Fat Cat", двоє невстановлених осіб чоловічої статі, діючи за попередньою змовою групою осіб, примушували гр. ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

В ході подальшого досудового розслідування в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України оперативним працівникам Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження надано доручення на встановлення осіб, які 14.03.2025 року, приблизно о 22 год. 20 хв., за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне шосе, 15, перебуваючи на території літнього майданчику кав`ярні «FatKatcoffe», діючи за попередньою змовою групою осіб, примушували гр. ОСОБА_11 до виконання цивільно-правових зобов`язань із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

Під час проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що до вчинення вказаних вище неправомірних дій причетні гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які використовували автомобіль марки «Тоуоtа» моделі «Саmrу» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12

15.03.2025 року в період часу з 19 год. 04 хв. по 19 год. 12 хв., з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання знарядь кримінального правопорушення та викрадених речей, які можуть містити інформацію, підтверджуючу факт вчинення злочину, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим СВ Голосіївського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_13 , було проведено обшук автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення обшуку вищевказаного автомобіля було виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607; автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля «Тоуоtа» моделі «Саmrу» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , є гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із доданих до клопотання матеріалів вбачається, що постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 15.03.2025 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001008.

17.03.2025 року (клопотання датоване 16.03.2025 року) прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001008 від 15.03.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Вказане клопотання було обґрунтоване тим, що арешт на майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів, а також запобіганню його приховуванню, знищенню або відчуженню.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001008 від 15.03.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Накладено арешт на речі, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607;

- автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що до матеріалів клопотання долучена постанова слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 15.03.2025 року, якою свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001008.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що вилучені речі та документи можуть відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя зазначив, що беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи що, прокурор у відповідності до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого майна, також з метою збереження речового доказу та забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт належного ОСОБА_9 автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключів від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, належним чином не перевірив та не обґрунтував в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

При цьому, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами належний ОСОБА_9 автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, в ухвалі слідчого судді належним чином не обґрунтовано підстави та мету арешту цього майна.

Ухвала слідчого судді містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінальних правопорушень, без наведення обґрунтувань, які б давали розумні підстави вважати, що належне ОСОБА_9 майно (автомобіль, свідоцтво та ключі), зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001008 від 15.03.2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,є об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом або є предметом чи знаряддям кримінального правопорушення.

В порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

З огляду на наведене, надаючи оцінку наданим прокурором матеріалам судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, та автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належні ОСОБА_9 , та які знаходиться у володінні ОСОБА_6 , за викладених в ухвалі слідчого судді обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на: автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, яке належне ОСОБА_9 та знаходиться у користуванні ОСОБА_6 ,здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, якою накладено арешт на речі, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607;

- автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на речі, які було вилучено 15.03.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Київ, вул. Стратегічне Шосе 21, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які запаковано до сейф-пакету № CRI1047607;

- автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4