Кримінальне провадження № 1 кп-760/2596/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня Солом`янський районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 10.11.2023 за № №0004501, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Ганнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 регулярно та систематично вчиняв інтелектуальні та фізичні розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_12 за таких обставин.

Так, у червні 2021 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводячи своє дозвілля на території Солом`янського району м. Києва, познайомився з малолітньою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дізнався про її малолітній вік. Маючи на меті задоволення власної статевої пристрасті, у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій, як інтелектуального так і фізичного характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення малолітньої ОСОБА_12 , з метою штучного розвинення у малолітньої особи статевого інстинкту, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість та вступу в подальшому із останньою у статеві зносини.

ОСОБА_11 , усвідомлюючи та розуміючи, що малолітня ОСОБА_12 перебуває в особливо вразливому стані, зокрема з причин розумової та фізичної неспроможності, в силу свого малолітства та залежного становища як дитини відносно дорослої особи, взагалі не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення та відповідно соціально-правові наслідки, почав реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи у майбутньому мету вступу у статеві зносини із ОСОБА_12 .

Так, в період з червня 2021 року по червень 2023 року, ОСОБА_11 , використовуючи складні життєві обставини та вразливий стан малолітньої потерпілої, пов`язаний із відчуттям покинутості, тривожності та небезпеки, відсутності підтримки та повноцінної турботи з боку батьків, запропонував ОСОБА_12 зустрічатись як чоловік та жінка, формуючи при цьому довірливе ставлення до себе, поступово створюючи викривлене уявлення турботи, підтримки та романтичних почуттів відносно потерпілої.

Упродовж двох років ОСОБА_11 , ігноруючи основні принципи охорони дитинства, всупереч ст. ст. 1, 2, 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 3, 4, 18, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, поступово вчиняв інтелектуальне та фізичне розбещення малолітньої ОСОБА_12 , що виражалося у створенні уявлення романтичних відносин між останніми, а саме: обіймів, поцілунків, спільного дозвілля, прогулянок, демонстрації один одному фотографій власного оголеного тіла, розмов на романтичні та інтимні теми, зокрема, щодо статевих актів між чоловіком та жінкою, у тому числі між ним та потерпілою, ночівлі в ліжку із останньою. Таким чином, ОСОБА_11 , формуючи у малолітньої ОСОБА_12 усвідомлення прийнятності таких відносин між дорослим чоловіком та малолітньою дитиною, поступово навчав останню поведінки, що притаманна дорослій жінці, створюючи неправильне, збочене поняття взаємовідносин між ним та нею, при цьому цілеспрямовано бажав досягнути саме збудження статевого інстинкту у ОСОБА_12 з метою, в майбутньому, полегшити вчинення сексуальної експлуатації останньої, зокрема, вступу у статеві зносини.

Своїми довготривалими, заздалегідь прорахованими діями, ОСОБА_11 формував у малолітньої ОСОБА_12 неправильне розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої, при цьому ОСОБА_11 чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що ОСОБА_12 є малолітньою дитиною, яка не може розуміти характер і значення вчинюваних відносно неї дій, а тому не могла чинити йому адекватний опір та добровільно використовував такі обставини і бажав настання негативних наслідків відносно потерпілої.

Крім цього, у ОСОБА_11 , який будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 156 Кримінального кодексу України, у період часу з 15.06.2023 по 16.06.2023, перебуваючи за місцем мешкання малолітньої ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний прямий умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої потерпілої.

ОСОБА_11 , чітко розуміючи та усвідомлюючи малолітній вік потерпілої ОСОБА_12 , будучи обізнаним про особливо вразливий стан останньої, зокрема, з причин складних життєвих обставин, яка перебувала у залежному становищі від ОСОБА_11 , як дорослої значимої людини, яка не мала соціального досвіду щодо стосунків між статтями, не була обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміючи їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й, відповідно, соціально-правові наслідки, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на посягання на статеву свободу та недоторканність потерпілої, у тому числі нормальний психічний і фізичний розвиток малолітньої потерпілої, а саме зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням своїх геніталій, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, для полегшення досягнення власної мети, пригостив потерпілу алкогольним напоєм, а саме горілкою, з метою протистояння можливому фізичному опору.

Так, у період часу з 15.06.2023 по 16.06.2023, перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 , реалізуючи злочинний умисел, користуючись власною віковою та фізичною перевагою, чітко усвідомлюючи малолітній вік потерпілої ОСОБА_12 , а також стан алкогольного сп`яніння, що обумовлює її психічну та фізичну безпорадність, тобто, нездатність чинити адекватний опір протиправному посяганню на її статеву свободу та недоторканість, висловлення волевиявлення, скористався її безпорадним станом і зґвалтував , тобто вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням з використанням власних геніталій в тіло малолітньої ОСОБА_12 , яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

При цьому, ОСОБА_11 , ігноруючи основні принципи охорони дитинства, всупереч ст. ст. 1, 2, 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 3, 4, 18, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що повторно вчиняє дії сексуального характеру із малолітньою дитиною, тобто здійснює жорстоке поводження з дитиною, яка не розуміє характер і значення вчинюваних з нею дій, та добровільно використовуючи такі обставини, бажав настання негативних, суспільно-небезпечних наслідків відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Разом з тим, у період з 13.10.2023 по 28.10.2023, у ОСОБА_11 , який будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України, проживаючи разом із малолітньою потерпілою ОСОБА_12 , у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно, виник прямий умисел, спрямований на неодноразові зґвалтування останньої.

ОСОБА_11 , чітко розуміючи та усвідомлюючи малолітній вік потерпілої ОСОБА_12 , будучи обізнаним про особливо вразливий стан останньої, зокрема, з причин складних життєвих обставин, яка перебувала у залежному становищі від ОСОБА_11 , як дорослої значимої людини, яка не мала соціального досвіду щодо стосунків між статтями, не була обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміючи їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й, відповідно, соціально-правові наслідки, реалізуючи злочинний прямий умисел, спрямований на посягання на статеву свободу та недоторканність, у тому числі нормальний психічний і фізичний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , користуючись власною віковою та фізичною перевагою, та малолітнім віком потерпілої, що обумовлює її психічну та фізичну безпорадність, тобто, нездатність чинити адекватний опір протиправному посяганню, висловлення її волевиявлення, у період з 13.10.2023 по 28.10.2023, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно, із перервою у часі, за період 13.10.2023 по 28.10.2023, не менше 3 разів на тиждень, тобто 6 разів за вказаний період, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням власних геніталій, тобто зґвалтування.

При цьому, ОСОБА_11 , ігноруючи основні принципи охорони дитинства, всупереч ст. ст. 1, 2, 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 3, 4, 18, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що повторно вчиняє дії сексуального характеру із малолітньою дитиною, тобто здійснює жорстоке поводження з дитиною, яка не розуміє характер і значення вчинюваних з нею дій, та, добровільно використовуючи такі обставини, бажав настання негативних, суспільно-небезпечних наслідків відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Крім цього, 29.10.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_11 , який будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України, проживаючи разом із малолітньою потерпілою ОСОБА_12 , у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно, виник прямий умисел, спрямований на неодноразові зґвалтування останньої.

ОСОБА_11 , чітко розуміючи та усвідомлюючи малолітній вік потерпілої ОСОБА_12 , будучи обізнаним про особливо вразливий стан останньої, зокрема, з причин складних життєвих обставин, яка перебувала у залежному становищі від ОСОБА_11 , як дорослої значимої людини, яка не мала соціального досвіду щодо стосунків між статтями, не була обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміючи їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й, відповідно, соціально-правові наслідки, реалізуючи злочинний прямий умисел, спрямований на посягання на статеву свободу та недоторканність, у тому числі нормальний психічний і фізичний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , а саме зґвалтування, вчинене повторно, користуючись власною віковою та фізичною перевагою, та малолітнім віком потерпілої, що обумовлює її психічну та фізичну безпорадність, тобто, нездатність чинити адекватний опір протиправному посяганню, висловлення її волевиявлення, 29.10.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітньої, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням власних геніталій, тобто зґвалтування.

При цьому, ОСОБА_11 , ігноруючи основні принципи охорони дитинства, всупереч ст. ст. 1, 2, 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 3, 4, 18, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що повторно вчиняє дії сексуального характеру із малолітньою дитиною, тобто здійснює жорстоке поводження з дитиною, яка не розуміє характер і значення вчинюваних з нею дій, та добровільно використовуючи такі обставини бажав настання негативних, суспільно-небезпечних наслідків відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Разом з тим, у період з 30.10.2023 по 01.11.2023, у ОСОБА_11 , який будучи особою, що раніше вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 156 Кримінального кодексу України, проживаючи разом із малолітньою потерпілою у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно, виник прямий умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 .

ОСОБА_11 , чітко розуміючи та усвідомлюючи малолітній вік потерпілої ОСОБА_12 , будучи обізнаним про особливо вразливий стан останньої, зокрема, з причин складних життєвих обставин, яка перебувала у залежному становищі від ОСОБА_11 , як дорослої значимої людини, яка не мала соціального досвіду щодо стосунків між статтями, не була обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміючи їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й відповідно соціально-правові наслідки, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на посягання на статеву свободу та недоторканність, у тому числі нормальний психічний і фізичний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , а саме зґвалтування, вчинене повторно, користуючись власною віковою та фізичною перевагою, та малолітнім віком потерпілої, що обумовлює її психічну та фізичну безпорадність, тобто, нездатність чинити адекватний опір протиправному посяганню, висловлення її волевиявлення, в період з 30.10.2023 по 01.11.2023, перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , повторно вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням геніталій, тобто зґвалтування.

При цьому, ОСОБА_11 , ігноруючи основні принципи охорони дитинства, всупереч ст. ст. 1, 2, 3, 10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. 3, 4, 18, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що повторно вчиняє дії сексуального характеру із малолітньою дитиною, тобто здійснює жорстоке поводження з дитиною, яка не розуміє характер і значення вчинюваних з нею дій, та добровільно використовуючи такі обставини бажав настання негативних, суспільно-небезпечних наслідків відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив факт спільного проживання та статевих зносин з малолітньою ОСОБА_12 , зазначених в обвинувальному акті, але зазначив, що вказані дії відбувались з добровільної згоди малолітньої ОСОБА_12 і тому він не вважає це зґвалтуванням. Повідомив, що протягом двох років, а саме у період з червня 2021 до листопада 2023 року, вчиняв розпусні дії щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , 2009 року народження, а також дії, пов`язані з оральним та вагінальним проникненням в тіло малолітньої з використанням геніталій, з певною періодичністю.

Додатково пояснив, що малолітня ОСОБА_12 була ініціатором спілкування, приховуючи свій вік. Разом з тим, познайомила з батьками, які були не проти їх стосунків. При цьому зазначив, що не застосовував насильство щодо останньої і не примушував її робити розпусні дії силоміць. Дізнавшись реальний вік ОСОБА_12 , спілкування не припинив, оскільки у них вже були романтичні відносини та спільний побут. Просить суворо не карати.

Свідок ОСОБА_13 , мати ОСОБА_12 , в судовому засіданні повідомила, що на даний час не займається опікою доньки, оскільки вирішується питання про позбавлення її батьківських прав. Показала суду, що була обізнаною про обставини розбещення її доньки ОСОБА_11 та їх статеві відносини, однак не могла вплинути на це. Підтвердила участь ОСОБА_11 у сімейних святкуваннях, зокрема і 13-річчя ОСОБА_12 . Дізналась про відносини доньки та ОСОБА_11 коли виникла підозра вагітності.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень його вина підтверджується такими, дослідженими у судовому засіданні, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення:

-даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_13 від 09.11.2023 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_11 , а саме розпусних дій відносно її малолітньої дочки ОСОБА_12 ;

-даними протоколів допиту малолітньої ОСОБА_12 від 10.11.2023 та 24.10.2024 за участі законного представника та психолога, під час яких потерпіла повідомила про події, викладені в обвинувальному акті;

-висновками психолога за результатами проведення опитування малолітньої ОСОБА_12 від 10.11.2023, згідно яких потерпіла перебуває у психотравмуючому стані, має ознаки посттравматичного стресового розладу;

-висновком експерта ДНДЕКЦ від 18.12.2024 № СЕ-19-24/30189-ПС за результатами судової психологічної експертизи відносно малолітньої ОСОБА_12 щодо відтворення останньою подій під час проведення за її участю слідчих дій без психологічного впливу;

-висновком експерта ДНДЕКЦ від 30.09.2024 № СЕ-19-24/30196-ПС за результатами судової психологічної експертизи відносно малолітньої ОСОБА_12 щодо наявності ознак психотравмування у ОСОБА_12 ;

-висновком експерта від 16.11.2023 №042/1-465-2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи, яким підтверджено наявність статевого досвіду у ОСОБА_12 ;

-даними протоколів тимчасового доступу від 07.11.2024, 04.11.2024, 28.11.2024 з додатками щодо інформації про телефонні з`єднання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які засвідчують, що за період з 11.12.2022 по 15.11.2023 між абонентами було більше 700 спільних з`єднань, а також, відповідно до аналітичної довідки про опрацювання номерної інформації, зафіксовано спільне перебування мобільних терміналів в одних локаціях;

-даними протоколів огляду від 30.11.2023, 14.10.2024, 28.10.2024 мобільного телефону ОСОБА_12 , у якому виявлено спільні фотографії та відео, а також відео оголеного ОСОБА_11 , яке створено 29.10.2023;

-даними протоколу огляду від 29.10.2024 за участі потерпілої додатку до протоколу огляду від 14.10.2024, а саме відеозапису оголеного ОСОБА_11 , в ході якого потерпіла підтвердила, що здійснювала відеозапис самостійно, під час орального статевого акту;

-даними протоколу огляду місця події від 24.10.2024, а саме кімнати АДРЕСА_4 , де спільно проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , місця вчинення злочинів;

-даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.10.2024, 22.10.2024, 23.10.2024, 25.10.2024, 19.11.2024, в ході яких свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 впізнають ОСОБА_12 та ОСОБА_11 як пару, яка тривалий час проживала в кімнаті АДРЕСА_4 ;

-даними про речові докази та іншими матеріалами провадження у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведеною у повному обсязі, а тому його дії правильно кваліфіковано

за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій (розбещення) щодо малолітньої особи;

за ч. 6 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним та вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.156 КК України, та повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним та вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.156 КК України.

В суді обвинувачений ОСОБА_11 частково визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, заперечував застосування насилля та примусу, вказуючи на добровільну згоду потерпілої.

Суд критично оцінює твердження обвинуваченого та захисту, як такі, що спрямовані на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які зазначені раніше, та у своєму взаємозв`язку безсумнівно спростовують позицію захисту.

Судом встановлено, що 36-річний ОСОБА_11 в червні 2021 року познайомився з малолітньою ОСОБА_12 , якій на той час не виповнилось 12 років, та, скориставшись її вразливим станом внаслідок малолітства, упродовж двох років вчиняв інтелектуальне та фізичне її розбещення, створюючи уявлення романтичних відносин між останніми.

Формуючи у малолітньої ОСОБА_12 усвідомлення прийнятності таких відносин між дорослим чоловіком та малолітньою дитиною, ОСОБА_11 поступово навчав останню поведінки, що притаманна дорослій жінці, створюючи неправильне, збочене поняття взаємовідносин між ним та нею, при цьому цілеспрямовано бажав досягнути саме збудження статевого інстинкту у ОСОБА_12 з метою, в майбутньому, полегшити вчинення сексуальної експлуатації останньої, зокрема, вступу у статеві зносини.

Своїми довготривалими, заздалегідь прорахованими діями, ОСОБА_11 формував у малолітньої ОСОБА_12 неправильне розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої, при цьому ОСОБА_11 чітко усвідомлював протизаконність своїх дій, їх кримінальну караність та наслідки, розумів, що ОСОБА_12 є малолітньою дитиною, яка не може розуміти характер і значення вчинюваних відносно неї дій, а тому не могла чинити йому адекватний опір.

В подальшому, у період часу з 15.06.2023 по 16.06.2023, перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_12 , якій на той час було лише 13 років, зґвалтував дівчину шляхом вагінального проникнення з використанням власних геніталій, а коли малолітня дівчина переїхала жити до ОСОБА_11 в гуртожиток, у період з 13.10.2023 по 01.11.2023, неодноразово ґвалтував потерпілу шляхом орального та вагінального проникнення з використанням геніталій.

Відповідно до диспозиції ст. 152 КК України дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, є зґвалтуванням.

Якщо жертва - малолітня особа (до 14 років), то наявність добровільної згоди не має юридичного значення, такий акт визнається зґвалтуванням малолітньої.

Судом обмежено присутність потерпілої ОСОБА_12 у судових засіданнях у зв`язку з можливістю шкоди для здоров`я останньої та враховано дані її допитів в присутності спеціалістів та експертів.

Під час допитів за участі психологів та експертів малолітня потерпіла зазначила, що з ОСОБА_11 вона познайомилась коли її було 11 років, приблизно в червні 2021 року, у період з червня 2021 по червень 2023, він був присутнім на святкуванні її 13-річчя та достовірно знав скільки років на той момент їй було, після цього вона познайомила його з батьками. У 2023 році почала зустрічатись з ОСОБА_11 як чоловік та жінка. Також у період часу з 15.06.2023 по 01.11.2023 між ними були статтеві акти шляхом вагінального та орального проникнення в її тіло з використанням геніталій ОСОБА_11 .

Експертами встановлено, що ОСОБА_12 не розуміла характеру та значення скоюваних з нею насильницьких дій сексуального характеру, а тому не могла здійснювати опір. У ОСОБА_12 не було виявлено наявність переживання психотравмування, пов`язаного із діями ОСОБА_11 , що пов`язано із відсутністю розуміння характеру та значення скоюваних ним дій на момент їх спільного проживання, а також у зв`язку з тим, що у той момент він був для неї підтримкою та забезпечував її потреби.

Відсутність підтримки та повноцінної турботи з боку батьків, а також наявність ознак систематичного насильства з боку матері призвели до того, що ОСОБА_12 була змушена самостійно вирішувати власні життєві проблеми. І як результат сімейна ситуація дівчини сприяла тому, що вона знайшла опору та підтримку у стосунках з дорослим чоловіком ОСОБА_11 .

При цьому, відповідно до висновку СПЕ, обвинувачений не перебував у будь-якому психо-емоційному стані, який би не дозволяв йому усвідомлювати свої дії та керувати ними, в нього виявлені ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання алкоголю та наркотичних речовин групи канабіноїдів зі шкідливими наслідками (МКХ-10, F19.1) та ознаки педофільної поведінки. З цього приводу він потребує спостереження та лікування у лікаря-нарколога на загальних підставах.

За вказаних обставин суд вважає вину ОСОБА_11 доведеною в повному обсязі на підставі належних допустимих доказів, що узгоджені між собою.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує, що він вчинив тяжкий та особливо тяжкі кримінальні правопорушення, особу винного, який характеризується задовільно, працював неофіційно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, осудний (висновок судово-психіатричного експерта №1666 від 28.11.2024), раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшували б, чи обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, думку державного обвинувачення та потерпілої сторони, а також, враховуючи те, що вчинені обвинуваченим злочини, згідно ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, об`єктом яких стали суспільні відносини, пов`язані із моральністю та посяганням на статеву свободи та статеву недоторканості малолітньої особи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з роботою чи організацією дозвілля з особами до 18 років, з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення і перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

За вказаних обставин суд вважає, що часткове визнання вини обвинуваченим істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а тому підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, але враховує при визначенні терміну покарання.

Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, а також те, що ризики, вказані в ухвалі суду від 18 липня 2025 року, не змінилися та не відпали, суд вважає, що запобігання їм неможливе шляхом застосування іншого запобіжного заходу, а тому до набрання вироком законної сили залишає запобіжним заходом обвинуваченому ОСОБА_11 тримання під вартою.

Відповідно до закону України № 409-IX від 19 грудня 2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи", Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи - автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку.

До реєстру вносяться зокрема відомості щодо прізвища, імені, по батькові засудженого, дати народження, місця проживання чи перебування, кримінального правопорушення, за який його було засуджено, виду кримінального покарання, який до нього був застосований.

Відповідно до ч.5 ст. 6-1 КВК України, інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

З огляду на наведене, суд вважає, що інформацію про особу ОСОБА_11 необхідно внести до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Цивільний позов в провадженні не заявлений.

Долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з роботою чи організацією дозвілля з особами до 18 років, на 3 (три) роки;

- за ч.6 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з роботою чи організацією дозвілля з особами до 18 років, на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_11 у виді тримання під вартою, - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 відраховувати з 05 листопада 2024 року, тобто з моменту взяття під варту в залі суду.

Внести відомості проОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових психологічних експертиз у розмірі 19 897 гривень 50 копійок та 23 877 гривень 00 копійок;

- судово-медичної експертизи - у розмірі 5 822 гривень;

- мистецтвознавчих експертиз - у розмірі 9816 гривень 56 копійок.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Ule Fone » чорного кольору, що належить ОСОБА_11 , та мобільний телефон марки « Tecno Spark » синього кольору, що належить ОСОБА_19 , - повернути за належністю;

- CD-диски та флеш-накопичувачі з аудіо та відеозаписами - зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий:

Судді: