ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/227/25
провадження № 1-кп/691/245/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище кримінальне провадження № 0000484 відомості 12.11.2024 року внесені до ЄРДР, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Санжариха, Смілянського району, Черкаської області, освіта середня спеціальна, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючий машиністом електровоза ВП локомотивного ДЕПО ім. Т. Шевченка регіональної філії Одеська залізниця АТ "Укрзалізниця", раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, прередбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Городищенського районного суду Черкаської області 28 лютого 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000484 внесеному до ЄРДР від 12.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Украни.

Відповідно до висунутого обвинувачення, яке суд визнає доведеним,

11.11.2024 близько 19 години 40 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пп. 2.3б); 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, рухаючись по автодорозі Н-01 сполучення "Київ-Знам`янка" в межах населеного пункту с. Орловець, Черкаського району, Черкаської області, від м. Городище до м. Сміла Черкаського району, Черкаської області, а саме на 178 км автодороги Н01 (поворот на с. Цвіткове Черкаського району Черкаської області), був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю 70 км/год, що значно перевищувало допустиму швидкість руху транспортних засобів у межах населеного пункту, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, на вказаній ділянці автодороги, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався із керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований на узбіччі вантажний автомобіль DAF-105 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом "КРОН", реєстраціний номер НОМЕР_3 , та пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей момент оглядав вищевказаний автомобіль та знаходився біля задньої лівої частини вищевказаного напівпричепу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/138, отримав тілесні ушкодження, а саме травму грудної клітки з попаданням повітря в ліву плевральну порожнину зі стисненням легені (напружений пневмоторакс); відкриті переломи плюсневих кісток та п`яткової кістки лівої стопи; рану обличчя; рану лівої сідниці.

Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться: травма грудної клітки з попаданням повітря в ліву плевральну порожнину зі стисненням легені (напружений пневмоторакс) до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; відкриті переломи плюсневих кісток та п`яткової кістки лівої стопи до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; рана обличчя, рана лівої сідниці до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричини короткочасний розлал здоров`я.

Допущені водієм автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , порушення прави безпеки дорожнього руху, а саме вимог пункту пп. 2.3б); 12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до висновку експерта № СТ/052Н-25 від 18.02.2025 знходяться в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо - транспортної пригоду та настання її наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_6 до суду подав заяву про розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , де його обвинувачують за ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди за його відсутності. Під час проходження лікування від отриманої травми в результаті пригоди, ОСОБА_5 оплатив повністю лікування, шляхом перерахування коштів на банківську карту на суму 100 000 грн, приїздив в лікарню. Претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_5 немає. Під час ухвалення вироку відносно ОСОБА_5 , просив не позбавляти його реально волі, застосувати іспитовий строк та не позбавляти права керування транспортними засобами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 11 листопада 2024 року близько 19:40 год, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем Opel Zafira, реєстраційни номер НОМЕР_1 , під час руху в напрямку до м. Сміла Черкаського району, в населеному пункту с. Орловець, був не уважним, не врахував швидкість для руху, а також дорожню обстановку, погодні умов (йшов перший сніг), допустив наїзд на припаркований на узбіччі вантажний автомобіль DAF-105 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом "КРОН", реєстраціний номер НОМЕР_3 , та пішохода ОСОБА_6 (оглядав вищевказаний автомобіль), який знаходився біля задньої лівої частини вищевказаного напівпричепу. Здійснив ДТП, внаслідок чого завдав шкоди потерпілому. Щиро розкаюється у вчиненому. Вказав, що потерпілому відшкодував як матеріальну, так і моральну шкоду, в загальному відшкодував/переказав 110 000,00 грн, був у лікарні в м. Городище, їздив та провідував потерпілого за місцем його проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд, учасникам кримінального провадження, роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком дослідження доказів при спрощеному судовому розгляді вказаного кримінального провадження.

Повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин, думка прокурора, захисника та позиція потерпілого, стали підставою для постановлення судом ухвали про можливість здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" рекомендується, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений у вчиненому покаявся, просив суворо не карати, призначити мінімальний розмір покарання та не позбавляти його права керування.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що його підзахисний свою вину визнав у повному обсязі. Частково сплатив судові витрати. Відшкодував потерпілому завдану шкоду, 100 000 грн. Просив суд призначити мінімальний розмір покарання із застосуванням іспитового строку та просив не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортним засобом, оскільки останній працює на роботі, яка безпосередньо пов`язана із керуванням транспортними засобами, має сім`ю, двох неповнолітніх дітей, які потребують пересування авто, вчинений злочин є необережний, відшкодував завдану шкоду, кається в скоєному, характеризується позитивно, за висновком Органу пробації має низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримуючи кваліфікацію дій за обвинувальним актом, просив визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та з врахуванням пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого звільнити останього від відбування покарання з випробувальним терміном, який становить один рік. Та, вважав недоцільним позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами.

Суд, при обранні виду та міри покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся), особу обвинуваченого, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, частково сплатив судові витрати за призначення експертиз.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд, з урахуванням наведеного, вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Ураховуючи, що особа не несе високої суспільної небезпеки, на переконання суду виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому слід звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку у межах, визначених ст. 75 КК України, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде справедливим і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до приписів кримінального закону та згідно з пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у кожному випадку призначення покарання за частиною першою та частиною другою статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, статтею 55 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є позбавлення права керувати транспортними засобами.

Додаткове покарання, передбачене статтею 286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і з урахуванням особи винного.

Верховний суд у постанові від 08.02.2018 року (справа № 361/2704/16-к) звернув увагу на те, що санкція частини другої статті 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Суд, вирішуючи питання про необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховує наведене вище, характер порушень правил дорожнього руху України, вчинених обвинуваченим, а також наслідки від цих порушень, особу обвинуваченого, позицію прокурора та потерпілої особи, а також, те, що він у даний час працює на роботі, безпосередньо пов`язаній із керуванням транспортними засобами, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене, суд вважає домірним та справедливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобоми, з встановленням однорічного іспитового строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевчеківського районного суду Черкаської області від 21.11.2024 року на автомобілі, 1) автомобіль марки "OPEL" модель "Zafira", синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_8 , фактичним водієм ОСОБА_5 ; 2) автомобіль тягач "DAF" FT модель "XF105", зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_9 та напівпричіп марки "KRONE SDP" д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_10 , водієм яких був ОСОБА_6 , накладено арешт.

Оскільки з винесенням вироку суду, закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту майна та вважає за необхідне накладений арешт на вищезазначене майно скасувати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути витрати на залучення експерта № СТ/052У-25 в сумі 1696 грн 32 коп. Так як, у ході проведення досудового розслідування ОСОБА_5 витрати на проведення експертиз № СТ/032Е-25 (5300,96 грн), №СТ/033Е-25 (3786,40 грн) сплатив добровільно.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349 ч. 3, 369 - 371, 374 - 376, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи № СТ/052Е-25 в розмірі 1696,32 грн.

Захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.11.2024 року, скасувати.

Речові докази:

- 1) автомобіль марки "OPEL" модель "Zafira", синього кольору д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_8 , фактичним водієм ОСОБА_5 ; 2) автомобіль тягач "DAF" FT модель "XF105", зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_9 та напівпричіп марки "KRONE SDP" д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_10 , водієм яких був ОСОБА_6 , що передані на відповідальне зберігання, вважати повернутими,

- медичні картки стаціонарного хворого № 4313 та № ІХ-241115/2638 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що передані після проведення судово-медичної експертизи, вважати повернутими.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Вирок може бути оскаржено в Черкаський апеляційний суд через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1