КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.08.2025 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 02.10.2025 включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 1 652 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 5 002 256 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із м. Рівне без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та _____________________________________________________________________________________

Справа № 757/36441/25 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6377/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати до уповноваженого органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 02.10.2025 включно.

У решті вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити задоволенні клопотання прокурора. У випадку часткового задоволення апеляційної скарги, захисник просив обрати відносно обвинуваченого міру запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт зазначав, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва не був уповноважений на розгляд клопотання прокурора, оскільки 28.07.2025 Печерським районним судом м. Києва було проведено підготовче засідання по даному кримінальному провадженню, за результатами якого постановлено ухвалу про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 до Київського апеляційного суду для направлення вказаного кримінального провадження для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відтак, на переконання апелянта, у даному випадку не підлягають до застосування вимоги ч. 6 ст. 199 КПК України, оскільки відбулось проведення підготовчого судового засідання.

Крім того, суддею Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/34342/25 не було розглянуто аналогічне клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 від 25.07.2025, оскільки у даному випадку, Печерський районний суд м. Києва не є уповноважений суд на розгляд даного клопотання, так як обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 має розглядатися Шевченківським районним судом Києва.

Крім того, апелянт посилався на недоведеність ризиків, передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та зазначав, що на даний час відсутні жодні докази вчиненні підозрюваним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 раніше не судимий, вину не визнає, готовий добровільно здати свій закордонний паспорт та документи, що дають право на виїзд за кордон. ОСОБА_6 має родину, на його утриманні перебуває матір ОСОБА_12 1940 р.н., особа пенсійного віку, яка потребує постійного догляду, а також донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сам обвинувачений потребує постійного лікування.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя не перевірив спроможність обвинуваченого внести визначену суму застави, що в свою чергу призводить до порушення прав ОСОБА_6 .

Крім того, до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якій він просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 02.10.2025 включно, із визначенням йому застави у розмірі 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 гривень, а також покласти передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, у разі її внесення, а саме:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із м. Рівне без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати до уповноваженого органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Прокурор зазначав, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наразі не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.

ОСОБА_6 має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також необхідний для цього паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Крім того, на стадії досудового розслідування отримано оперативну інформацію про наміри ОСОБА_6 переховуватися та розгляду варіанту щодо незаконного перетину державного кордону України.

Перебуваючи на волі ОСОБА_6 , з метою уникнення спеціальної конфіскації та кримінальної відповідальності, може перешкоджати кримінальному провадженню, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування, наявний обґрунтований ризик вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання прокурора, ураховуючи матеріальний стан ОСОБА_6 та його близьких осіб, суму незаконного збагачення, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 - 44 344 985,61 грн., застава в розмірі 5 002 256 гривень не може забезпечити належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та запобігти вищенаведеним ризикам.

20.08.2025 від захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він навів доводи, аналогічні доводам поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями сторони захисту підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні Державного бюро розслідувань перебувало кримінальне провадження № 0001063 від 04.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5 (в редакції до 17.07.2025 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019), ч. 2 ст. 366-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у набутті особою, уповноваженою на виконання функцій держави, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи, з правовою кваліфікацією таких дій за ст. 368-5 Кримінального кодексу України (в редакції до 17.07.2025 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019); та в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 14.06.2025 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 12.08.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 гривень, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

22.07.2025 до Печерського районного суду м. Києва скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 368-5 (в редакції до 17.07.2025 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019), ч. 2 ст. 366-2 КК України.

04.08.2025 прокурор другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 199 КПК України звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на строк 60 днів, тобто до 11.10.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 гривень, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.08.2025 задоволено частково клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 02.10.2025 включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 1 652 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 5 002 256 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із м. Рівне без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати до уповноваженого органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 02.10.2025 включно.

У решті вимог клопотання відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5 (в редакції до 17.07.2025 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019), ч. 2 ст. 366-2 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч ст. 368-5 (в редакції до 17.07.2025 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019), ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Крім того, слідчим суддею враховано, що підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженністаном на дату звернення прокурора до слідчого судді із вказаним клопотанням не проведено, у зв`язку з чим сторона обвинувачення у відповідності до вимог ч. 6 ст. 199 КПК Україниправомірно звернулась з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу до Печерського районного суду м. Києва.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається прокурора у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя та стан здоров`я, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою із визначенням застави, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вік, майновий та сімейний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення йому застави у значно меншому розмірі, а саме у виді 1 652 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 002 256 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю інкримінованих йому злочинів, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та експерта у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування інших вказаних у клопотанні ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вірогідність настання яких, з огляду на характер та обставини інкримінованих йому дій, є досить високою.

При цьому, посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого, який має родину, має на утриманні матір ОСОБА_12 1940 р.н., пенсійного віку, яка потребує постійного догляду, а також доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не свідчать про зменшення ступеню існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не є достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 готовий добровільно здати свій закордонний паспорт та документи, що дають право на виїзд за кордон, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять та захисником не надано відомостей медичного характеру, які в вказували на неможливість утримувати під вартою ОСОБА_6 у зв`язку із наявними у нього захворюваннями, та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора, а тому посилання захисника в цій частині також не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва не був уповноважений на розгляд клопотання прокурора, оскільки 28.07.2025 Печерським районним судом м. Києва було проведено підготовче засідання по даному кримінальному провадженню, за результатами якого постановлено ухвалу про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 до Київського апеляційного суду для направлення вказаного кримінального провадження для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, колегія суддів вважає безпідставними.

Як убачається із положень ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Як встановлено колегією суддів, 22.07.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001063 від 04.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 направлено до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.07.2025 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0001063 на 28.07.2025.

Як зазначив захисник в апеляційній скарзі, та не заперечував прокурор під час апеляційного розгляду, у судовому засіданні 28.07.2024 Печерським районним судом міста Києва прийнято рішення про направлення кримінального провадження до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з одного суду до іншого.

Разом з тим, даних про призначення та проведення підготовчого судового засідання відповідно до вимог ч. 6 ст. 34 КПК України судом, якому направлено кримінальне провадження для розгляду після вирішення відповідного питання Київським апеляційним судом у порядку ст. 34 КПК України, матеріали справи не містять та стороною захисту не надано.

Відтак, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва при розгляді клопотання прокурора в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для обвинуваченого, є необгрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу обвинувачення ОСОБА_6 , суми інкримінованого обвинуваченому незаконного збагачення у виді 44 344 985,61 грн., даних про особу обвинуваченого, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава у межах 1 652 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 5 002 256 гривень, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів не погоджується також і з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність визначення обвинуваченому застави у виді 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 гривень, та вважає такі доводи не обгрунтованими належним чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Гарантії, передбачені частиною 3 статті 5 Конвенції, покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Тому розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).

Той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 73; «Колакович проти Мальти» (Kolakovic v. Malta), § 72).

З урахуванням наведеного, та беручи до уваги ту обставину, що факт невнесення обвинуваченим чи іншими особами в його інтересах розміру раніше визначеної застави, фактично свідчить про непомірність такого розміру застави, колегія суддів вважає, що на даному кримінального провадження наведених у клопотанні та апеляційній скарзі прокурора доводів є недостатньо для визначення застави саме у розмірі 14 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 906 000 гривень.

Крім того, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи не містять обставин, які б давали підстави для обгрунтованого для висновку, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, визначений слідчим суддею розмір застави у межах 1 652 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 002 256, є недостатнім стримуючим заходом для підозрюваного, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3