УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 161/1795/25

провадження № 51-3203 cк 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року,

встановив:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долі речових доказів.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 серпня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року.

Захисник ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, доводи якої за змістом аналогічні касаційній скарзі, за якою ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Перевіривши касаційну скаргу захисника, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Зі змісту положень статей 424, 425 КПК вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи.

Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями ч. 1 ст. 8, ст. 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.

З урахуванням зазначеного та того, що ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року прийнято рішення по суті вимог касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачалось підстав для її задоволення, колегія суддів вважає, що захисник використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку із чим зазначене судове рішення не може бути предметом касаційного перегляду вдруге, а інших обставин у новій касаційній скарзі захисник не наводить.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3