СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4335/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 03.02.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000338 від 23.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.2 ст.367 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16.07.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання.

В обґрунтування доводів клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що в рамках кримінального провадження № 0000338 від 23.02.2023 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року (пр. № 1-кс/759/787/25 ун. № 759/2416/25) накладено арешт на майно, у тому числі й на автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, 2021 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль належить ОСОБА_4 .

Більш ніж 5 місяців обмеження права власності ОСОБА_4 у володінні та користуванні вищевказаним автомобілем, ОСОБА_5 підозру не вручено, відомості про використання ОСОБА_5 автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 400, 2021 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , зафіксовані лише у рапорті оперуповноваженого, який не є доказом у розумінні ст.ст.84,99 КПК України. ОСОБА_4 на законних підставах є власником зазначеного автомобіля, який ніколи не використовував для здійснення будь яких протиправних дій та не має жодного відношення до фактичних обставин кримінального провадження, не визнавався підозрюваним або потерпілим в рамках його досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного адвокат ОСОБА_3 просить суд скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року, а саме автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, 2021 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У судове засідання заявник не з`явився, від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі заявника, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представники Головного слідчого управління Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора України не з`явивились.

Неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду клопотання про скасування арешту майна, а тому слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд такого клопотання без їх участі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

ОСОБА_4 є власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 400, VIN: НОМЕР_2 , д.н.з НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року накладено арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, 2021 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , заборонивши здійснювати його відчуження, розпорядження та користування.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Із змісту вищезазначених норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на зазначений автомобіль, порушено справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 03.02.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000338 від 23.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209, ч.2 ст.367 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03.02.2025 року на автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 400, 2021 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала суду оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1