ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/9230/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1573/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.115КК України
ВИРОК

Іменем України

18 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження заапеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05.05.2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Манченки Харківського району Харківської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, пенсіонер, працюючий в КЗОЗ «Безруківська медична амбулаторія загальної практики сімейної медицини», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 119 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 21 серпня 2024 року приблизно о 15 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_8 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. В ході побутової розмови між ОСОБА_8 та сином виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_10 , взяв зі столу в кімнаті, в якій він на той час перебував, кухонний ніж та тримав його у правій руці. При цьому, ОСОБА_11 стояв спиною до ОСОБА_10 , який перебував у іншій кімнати та щось шукав у шухляді та погрожував батьку. ОСОБА_8 , почувши, що ОСОБА_12 наближається до нього, зробив поворот вліво, а коли закінчив поворот, його син був уже перед ним та він наніс удар ножом по тулубу ОСОБА_10 , чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024 заподіяв ОСОБА_10 проникаюче сліпе поранення живота з рановим каналом, що бере початок з рани на лівій боковій поверхні, по передній паховій лінії, який наскрізь пошкоджує черевну стінку, пристінну та вісцеральну очеревину, проникає в черевну порожнину, наскрізь ушкоджує брижу тонкої кишки ліворуч, та селезінку, з масивним критичним виливом крові в черевину порожнину. Причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра крововтрата, як смертельне ускладнення проникаючого сліпого поранення живота з ушкодженням селезінки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, незастосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які заперечували прости апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовільнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Така невідповідність, відповідно до вимог ст. 411 КПК України, має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення тобто, якщо судом апеляційної інстанції при перевірці законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення буде встановлено, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого на закон про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Рішення суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів, вважає помилковим та неналежно обґрунтованим виходячи з наступного.

Так, як вбачається з диспозиції вищенаведених норм вони відрізняються одна від іншої лише формою вини передбаченою ст. 23 КК України. Якщо вина у формі умислу вказаного у ст. 24 КК України то вбивство слід кваліфікувати за ст. 115 КК України, якщо вина у формі необережності передбаченої ст. 25 КК України то - за ст. 119 КК України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.

ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав частково наполягаючи на своїх показаннях, які він надав в суді першої інстанції.

Згідно показань ОСОБА_8 , наведених у вироку (т. 2 а. с. 111), він 21.08.2024 повернувся з роботи десь о 10 год 00 хв, пообідав, включив телевізор та ліг відпочити. Старший син ОСОБА_13 був вдома, сидів у дворі з другом, вони випивали. Він був у хаті. Через деякий час син ОСОБА_13 заскочив у хату, взяв під подушкою пляшку та побіг на дитячу площадку. Через три години син прибіг і почав кричати: «Хочу жрать». ОСОБА_8 сказав йому: «іди де пив там і їж». Син грошей не дає, не працює уже років 5-6. Почався конфлікт і син сказав йому: «Я тебе зараз припорю», вийшов з кімнати, де вони були, в іншу кімнату і став шукати ніж в шухлядах та почав кричати: «ти до калитки не дійдеш». ОСОБА_10 був п`яний і агресивний. ОСОБА_8 підійшов до столу і взяв ніж, який лежав на столі в іншій кімнаті і різко повернувся, а син біг на нього і напоровся на ніж, а потів відскочив і сказав: «ти мене порізав». Він не придав цьому значення. Син вийшов із хати. Потім зайшов у хату молодший син і спитав що ми тут сваримось і що він ОСОБА_13 царапнув, але крові немає. Пояснив, що руки у нього були чисті, крові не було. Потім приїхала швидка, яку викликала дружина. Дружина сказала, що він сина зарізав. Але він не знає як він міг його зарізати, він про це не думав навіть. Швидка констатувала, що син помер, викликали поліцію.

Дані свідчення ОСОБА_8 , в частині загрози життю обвинуваченого, оцінюються колегією суддів критично, оскільки судом першої інстанції не встановлено, чи дійсно ОСОБА_10 мав намір шукати ніж в шухлядах іншої кімнати з метою спричинення тілесних ушкоджень своєму батьку. Жодних даних про те, що у ОСОБА_10 в руках був ніж, в матеріалах справи не має та й сам обвинувачений вказав на це.

Статтею 36 КК України передбачено право особи на вчинення дій з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно - небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин та аргументів суд першої інстанції правильно не погодився з позицією захисту про кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 118 КК України.

Крім зазначеного вище, обвинувачений також зазначив, що ОСОБА_10 був у нетверезому стані і агресивний. ОСОБА_8 підійшов до столу і взяв ніж, який лежав на столі в іншій кімнаті і різко повернувся, а син біг на нього і напоровся на ніж, а потів відскочив і сказав: «ти мене порізав».

Виходячи з наведених показань та враховуючи інші докази досліджені у цій справі суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини стосовно того, що обвинувачений наніс удар ножом по тулубу ОСОБА_10 , який тримав у правій руці.

Відповідно до висновку експерта № 12-23/5/12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024, проникаюче поранення, крім іншого, виявлено в області тонкої кишки ліворуч та селезінки трупа ОСОБА_10 .

Таким чином, для такого роду тілесного ушкодження, яке спричинив ОСОБА_8 своєму сину ОСОБА_10 , в тому числі яке спричинило ушкодження селезінки, яка розташована глибоко в задній частині лівого підребер`я, обвинуваченому необхідно було взяти у руку ніж зі стола та здійснити нею рух в гору.

Це може свідчити про те, що ОСОБА_8 мав умисел на нанесення тілесних ушкоджень в область життєво необхідних органів.

Факт нанесення та механізм нанесення ОСОБА_8 удару ножем ОСОБА_14 підтвердив судово - медичний експерт ОСОБА_15 . Останній зазначив, що удар нанесено із зусиллям, шляхом оберту тіла обвинуваченого в сторону ОСОБА_14 .

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що сам обвинувачений ОСОБА_8 під час допиту вказав на те, що чув як ОСОБА_14 біжить на нього, та не впевнившись у можливій загрозі своєму життю та здоров`ю, навмисно повернувся у бік свого сина - ОСОБА_14 , та завдав удару ножем, чим спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_14 у вигляді проникаючого сліпого поранення живота з рановим каналом, що бере початок з рани на лівій боковій поверхні, по передній пахвовій лінії, який наскрізь пошкоджує черевну стінку, пристінну та вісцеральну очеревину, проникає в черевну порожнину, наскрізь ушкоджує брижу тонкої кишки ліворуч, та селезінку, з масивним критичним виливом крові в черевну порожнину, що стало причиною смерті ОСОБА_14 .

Таким чином, всі встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, як і первинна позиція сторони захисту свідчать про умисне вбивство.

Жодних доказів, які б спростовували вищевстановлену форму вини обвинуваченого матеріали провадження не містять.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На переконання суду апеляційної інстанції зібрані досудовим слідством докази в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисного протиправного заподіяння смерті (вбивства) ОСОБА_10 .

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, та вважаючи, що в його діях наявний склад зовсім іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України (за версією захисника), його вина у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України повністю підтверджується фактичними обставинами кримінального провадження.

Щодо правової позиції суду першої інстанції, який дії обвинуваченого кваліфікував за ст. 119 КК України - вбивства через необережність, то колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Також, слід звернути увагу на те, що кваліфікуючи дії обвинуваченого за ст. 119 КК України - вбивство через необережність, то з суб`єктивної сторони це вбивство може бути вчинене внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Вид необережної вини на кваліфікацію злочину, що розглядається, не впливає. Проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежування даного злочину від умисного вбивства і випадкового спричинення смерті.

Вбивство через необережність внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від вбивства з непрямим умислом, коли винний, передбачаючи настання смерті, свідомо її допускає. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого в даному випадку від його поведінки, не бажаючи разом із тим злочинного наслідку або байдуже ставлячись до його настання. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок винного на випадковість, «навмання».

При вбивстві внаслідок злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії (бездіяльності), але повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Отже, формулюючи обвинувачення, суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_8 на підґрунті неприязних відносин, які виникли раніше та тривали впродовж значного проміжку часу через сімейні та побутові відносини, виник конфлікт із його сином. В ході конфлікту, ОСОБА_8 маючи умисел на заподіяння смерті своєму сину, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, намагаючись захистити себе від нападу, підійшов до столу і взяв ніж, який лежав на столі в іншій кімнаті і різко повернувся, а син біг на нього і напоровся на ніж. Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок гострої крововтрати, як смертельне ускладнення проникаючого поранення живота з ушкодженням селезінки.

Так, оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, а також враховуючи характер і спосіб дій ОСОБА_8 , механізм спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацію, наслідки, які настали - смерть потерпілого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 діяв з умислом направленим саме на позбавлення життя потерпілого, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.

Хоча суд першої інстанції і вказав, що обвинувачений «не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_10 , взяв зі столу в кімнаті, в якій він на той час перебував, кухонний ніж …», але не зазначив, на підставі яких доказів він прийшов до висновку, що обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння.

Як свідчать матеріали кримінального провадження обвинувачений у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (т. 1 а. с. 162), є досвідченою особою в силу свого віку (1961р.н.) та місця роботи (КЗОЗ «Безруківська медична амбулаторія загальної практики сімейної медицини»), а тому, за переконанням колегії суддів, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння тобтоусвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, що свідчить про вину саме у формі умислу.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 119 КК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Таким чином, апеляційним судом встановлені фактичні обставини свідчать, що 21 серпня 2024 року приблизно о 15 годині, ОСОБА_8 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. В ході побутової розмови між ОСОБА_8 та сином виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заподіяння смерті сину ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно-небезпечні наслідки, у вигляді настання смерті останнього, діючи умисно, маючи намір на заподіяння смерті ОСОБА_10 , взяв зі столу в кімнаті, в якій він на той час перебував, кухонний ніж та тримав його у правій руці. При цьому, ОСОБА_11 стояв спиною до ОСОБА_10 , який перебував у іншій кімнати та щось шукав у шухляді та погрожував батьку. ОСОБА_8 , почувши, що ОСОБА_12 наближається до нього, зробив поворот вліво, а коли закінчив поворот, його син був уже перед ним та він наніс удар ножом по тулубу ОСОБА_10 , чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17/315-Дт/2024 від 18.10.2024 заподіяв ОСОБА_10 проникаюче сліпе поранення живота з рановим каналом, що бере початок з рани на лівій боковій поверхні, по передній паховій лінії, який наскрізь пошкоджує черевну стінку, пристінну та вісцеральну очеревину, проникає в черевну порожнину, наскрізь ушкоджує брижу тонкої кишки ліворуч, та селезінку, з масивним критичним виливом крові в черевину порожнину. Причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра крововтрата, як смертельне ускладнення проникаючого сліпого поранення живота з ушкодженням селезінки.

Звідси, вище встановлені фактичні обставини, колегія суддів кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України , а саме як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України - є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є працюючим пенсіонером та має хронічні захворювання (т. 2 а. с. 12 - 18, 23).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, визнається пенсійний вік, стан здоров`я та позитивну характеристику з місця проживання.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Проте, колегія суддів, враховуючи правові підходи призначення покарання наведені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме що із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Ґрунтуючись на вищенаведеному підході, колегія суддів приходить до висновку, що призначити покарання ОСОБА_8 слідврахувати наявність тривалих неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим в наслідок зловживання спиртними напоями останнього, який не працював, вів антисоціальний спосіб життя та вчиняв систематично сімейне насильство до близьких при цьому він був сином обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суду вважає за можливим призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05.05.2025 року стосовно ОСОБА_8 - скасувати і ухвалити свій вирок.

Визнати винним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначити ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 115 КК України з урахуванням ст. 69КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді