Справа № 203/6624/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Центральний районний суд м.Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю представника заявника - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про часткове про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання, в якому заявник посилався на те, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2024 року було задоволено клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, заявлене в рамках кримінального провадження №0000399, про накладення арешту на автомобіль «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування. Також заявник зазначив, що ОСОБА_5 на теперішній час відшкодовано матеріальну та моральну шкоду потерпілим, що характер механічних пошкоджень транспортного засобу дозволяє його використання без проведення будь-якого ремонту. ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. З грудня 2024 року та по 28.04.2025 року у кримінальному провадженні було проведено лише одну слідчу дію призначено автотехнічну експертизу. Жодної іншої слідчої дії, для проведення якої була необхідна наявність автомобіля, призначено не було. Стороною захисту протягом останніх двох місяців ставилось питання перед слідчий щодо проведення слідчого експерименту із водієм ОСОБА_5 , проте слідчий повідомляв, що в нього немає часу для його проведення. Посилаючись на вказані обставини, невиправдане та необгрунтоване перебування автомобіля на майданчику тимчасового зберігання, порушення законних прав ОСОБА_5 , який використовував автомобіль для надання волонтерської допомоги, так як є пастором церкви та капеланом, заявник просив скасувати арешт на автомобіль в частині заборони користування та передати останній ОСОБА_5 на відповідальне зберігання з правом користування та забороною відчуження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, автомобіль є речовим доказом на питання про його повернення має вирішуватись після завершення досудового розслідування.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи, заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000399, відомості за яким внесено до ЄРДР 16.11.2024 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.11.2024 року о 17-00 г. на вул.Академіка Белелюбського в м.Дніпрі, за участю автомобіля «KIA CEED», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Згідно протоколу огляду місця ДТП від 15.11.2024 року зазначений вище транспортний засіб було вилучено та постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (на теперішній час Центральний районний суд м.Дніпра) від 19.11.2024 року у справі №203/6624/24, провадження №1кс/203/3899/24, було задоволено клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на автомобіль «KIA CEED», р/н НОМЕР_2 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування останнім.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Пунктами 5,6 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.ч.1-3 ст.128 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Слідчий суддя враховує, що автомобіль «KIA CEED», р/н НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 та перебував у фактичному користуванні її сина ОСОБА_5 на момент ДТП та подальшого вилучення транспортного засобу.

З моменту ДТП та початку досудового розслідування у кримінальному провадженні минуло майже шість місяців, протягом якого орган досудового розслідування мав достатньо часу для перевірки технічного стану транспортного засобу, призначення та проведення відповідних експертних досліджень.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на теперішній час немає жодної процесуальної доцільності у забороні користування транспортним засобом, оскільки з урахуванням характеру та обставин кримінального правопорушення, проведених експертних досліджень, проведення в подальшому за необхідності слідчих дій з даним транспортним засобом можливе без позбавлення права користуватися ним власника/володільця автомобіля.

За вказаних вище обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку буде виправданим зняття арешту з автомобіля в частині позбавлення права користування останнім та повернення його в користування володільцю майна та на відповідальне зберігання, що забезпечить збереження транспортного засобу як речового доказу та дотримання прав володільця на користування майном.

Керуючись ст.ст.28,131,132,170,173,174,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про часткове про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в рамках кримінального провадження №0000399 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року у справі №203/6624/24, провадження №1-кс/0203/3899/2024, а саме: скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом марки «KIA CEED», р/н НОМЕР_2 , повернувши його в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу, особі, у якої його було вилучено ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1