КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 940/969/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4665/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України у кримінальному провадженні № 0000135 від 31.05.202,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 29 липня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

У разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з внесенням визначеного розміру застави, зобов`язано його прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, а також не відлучатися із с. Горошків Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, визначено на два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

У задоволенні клопотання підозрюваного та його захисника про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що неповнолітній ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро кається, вчиненні ним дії не потягнули тяжких наслідків, останній раніше не судимий, навчається.

Крім того, апелянт вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є недоведеними.

Апелянт наголошує на тому, що до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Київський слідчий ізолятор»), його захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділенням ВП №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000135, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

31.05.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст.208 КПК України та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

02.06.2025 ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 29.07.2025 року включно.

Визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

У разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з внесенням визначеного розміру застави, зобов`язано його прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, а також не відлучатися із с. Горошків Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави, визначено на два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

У задоволенні клопотання підозрюваного та його захисника про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання - відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею правильно встановлено, що фактів та інформації, які переконливо свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про його причетність до вчинення кримінально протиправних дій.

Так, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 31.05.2025, а саме базової станції оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (49.256869, 29.916140), що знаходиться в адміністративних межах с. Тайниця Тетіївської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (поза межами населеного пункту), де було вчинено кримінальне правопорушення щодо умисного пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу за попередньою змовою групою осіб;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.05.2025, відповідно до якого неповнолітнього ОСОБА_7 31.05.2025 затримано в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом обшуку від 31.05.2025, в ході якого за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_7 вилучено речові докази, які доводять вину підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення;

- протоколом обшуку від 31.05.2025 за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , в ході якого вилучено речові докази, які доводять вину підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення;

- протоколом допиту підозрюваного неповнолітнього ОСОБА_7 від 31.05.2025, який повідомив про обставин вчинення ним та ОСОБА_11 скоєного злочину;

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним неповнолітнім ОСОБА_7 від 31.05.2025;

- протоколами огляду мобільних телефонів від 31.05.2025, вилучених під час обшуків за місцем проживання ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні достатньо доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

При цьому, посилання сторони захисту на дані про особу підозрюваного, а саме те, що неповнолітній ОСОБА_7 усвідомив неправильність своїх дій, щиро кається, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, вчинені ним дії не потягнули тяжких наслідків, сприяє досудовому розслідуванню, самі по собі не забезпечують впевненості у його подальшій належній процесуальній поведінці та не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України, та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

При цьому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, матеріальне становище підозрюваного, суспільну небезпечність злочину, вік та стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень, та погоджується з висновком слідчого судді про те, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, саме такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 407, 418, 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_13

Судді:

ОСОБА_14 ____________