У Х В А Л А

/про накладення арешту на майно/

06.05.2025 м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000324 від 24 квітня 2025 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

встановив:

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів розуміючи, що його дії не помічені сторонніми особами, 23.04.2025 в період часу з 07:00 год. по 23:00 год. усвідомлюючи, що Указом Президента України N?64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 N? 2102 IX (із подальшими змінами) в Україні введено воєнний стан, шляхом підбору ключа, проник уквартиру N?5, яка на праві власності належить ОСОБА_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де таємно, викрав зачинений переносний металевий сейф сірого кольору, а також шляхом підбору ключа до сейфу, який був вмонтований у стіну, викрав грошові кошти в сумі 206 500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 23.04.2025 становить 8 573 570 гривень 25 копійок, 227 350 Євро, що згідно курсу Національного банку України станом на 23.04.2025 становить 10 847 573 гривень 30 копійок,та матеріальні цінності - ювелірні вироби, 2 наручні годинники, 2 колекційні монети,які належать потерпілому ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на загальну суму 19 421143 гривні 50 копійок.

25.04.2025 затримано ОСОБА_4 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, в порядку ст. 208 КПК України.

25.04.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, українцю, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2024 застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто на суму 908 400 гривень.

У зв?язку із внесення застави підозрюваним ОСОБА_7 , останнього було звільнено з ДУ «Львівська установа виконання покарань N?19», 28.04.2025.

В діях ОСОБА_6 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого, передбачена ч. 5 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання, у випадку передбачених КК України.

Відтак, у зв?язку з тим, що санкція статті передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України обов?язковим є накладення арешту на майно підозрюваного.

У зв?язку з наведеним в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у користуванні та власності підозрюваного ОСОБА_6 , з метою виконання завдань кримінального провадження.

26.04.2025 скеровано клопотання про арешт майна слідчому судді Франківського районного суду м. Львова, яке станом на 26.04.2024 належало на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 :

- квартира загальною площею (кв.м) 52,2 житлова площа (кв.м): 35, реєстраційний номер 060, РПВН: 7666041, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із коморою в підвалі - 7,0 кв.м.

- квартира загальною площею (кв.м) 25,4, житлова площа (кв.м) 13,4, реєстраційний номер 01, із спільною частковою власністю частки, яка належить ОСОБА_4 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , РПВН:5107316, до квартири відноситься комора в підвалі площею 14,8 кв.м.

28.04.2025 слідчим суддею Франківського районного суду м. Львова винесено ухвалу про арешт вищевказаного майна належного ОСОБА_9 , яку було скеровано державним реєстраторам прав на нерухоме майно, проте виконати дану ухвалу не представилося можливим у зв`язку з тим, що вищевказане майно зареєстроване за іншим правонабувачем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна ( інформаційна довідка N? 424974353 від 01.05.2025) 28.04.2025 о 15 год 27 хв 28 сек, ОСОБА_4 припинив своє право власності із спільною частковою власністю частки, на об?єкт нерухомого майна (номер об?єкта нерухомого майна 01 ), що за адресою АДРЕСА_4 , об?єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м) 25,4, житлова площа (кв.м) 13,4., до квартири відноситься комора в підвалі площею 14,8 кв.м., РПВН:5107316, шляхом укладення договору купівлі-продажу N?727 виданий 28.04.2025, згідно якого власником із спільною частковою власністю частки нерухомого майна стала дочка цивільної дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (інформаційна довідка N? 424974693 від 01.05.2025) 29.04.2025 о 16 год 51 хв 00 сек, ОСОБА_11 , припинив своє право власності на об?єкт нерухомого майна ( номер об?єкта нерухомого майна 060), що за адресою: АДРЕСА_3 , квартира загальною площею (кв.м) 52,2 житлова площа (кв.м): 35 із коморою в підвалі - 7,0 кв.м., РПВН: 7666041, шляхом укладення договору купівлі-продажі N?756 від 29.04.2025, згідно якого власником даного нерухомого об?єкта стала цивільна дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_13 .

Зважаючи на вищевказане виконати ухвали про арешт майна слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2025 про арешт майна не представилося можливим у зв?язку із зміною власника вищевказаного майна.

Вищевказані дії зі сторони підозрюваного ОСОБА_6 , пов?язані з відчуженням майна, що належали на праві приватної власності, свідчать про те, що ОСОБА_11 , вчиняв дані дії з метою уникнення виконання покарання передбаченого ч.5 ст. 185 КК України - конфіскації майна, у разі доведення вини останнього в подальшому у встановленому законом порядку.

Зважаючи на те, що в ході проведення досудового розслідування, слідчий, прокурор зобов?язані всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, що неможливо без накладення арешту на майно в ході проведення досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор клопотання про арешт майна підтримав, просить таке задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.

Заслухавши пояснення прокурора, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2025 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 (кримінальне провадження №0000324), яке розпочато за заявою ОСОБА_5 , про те, що в період часу з 07:00 год. 23:00 год. 23.04.2025, невідома особа шляхом підбору ключа, проникла у квартиру АДРЕСА_5 , звідки таємно викрала 400000 доларів США, 300000 Євро та золоті вироби, внаслідок чого завдала останньому матеріальної шкоди.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України складено 25.04.2025 та цього ж дня вручено ОСОБА_4 .

Санкція ч. 5 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_13 є цивільною дружиною підозрюваного ОСОБА_4 , а ОСОБА_10 - дочкою цивільної дружини ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2025 винесено ухвалу про арешт майна, яке станом на 26.04.2024 належало на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , а саме квартира загальною площею (кв.м) 52,2 житлова площа (кв.м): 35, реєстраційний номер 060, РПВН: 7666041, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , із коморою в підвалі - 7,0 кв.м. та квартира загальною площею (кв.м) 25,4, житлова площа (кв.м) 13,4, реєстраційний номер 01, із спільною частковою власністю частки, яка належить ОСОБА_4 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , РПВН:5107316, до квартири відноситься комора в підвалі площею 14,8 кв.м.

Проте виконати дану ухвалу не було можливо у зв`язку з тим, що 28.04.2025 та 29.04.2025 вищевказане майно було зареєстроване за іншим правонабувачем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (інформаційна довідка N? 424974353 від 01.05.2025) 28.04.2025 о 15 год 27 хв 28 сек, ОСОБА_4 припинив своє право власності із спільною частковою власністю частки, на об?єкт нерухомого майна (номер об?єкта нерухомого майна 01 ), що за адресою АДРЕСА_4 , об?єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м) 25,4, житлова площа (кв.м) 13,4., до квартири відноситься комора в підвалі площею 14,8 кв.м., РПВН:5107316, шляхом укладення договору купівлі-продажу N?727 виданий 28.04.2025, згідно якого власником із спільною частковою власністю частки нерухомого майна стала дочка цивільної дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (інформаційна довідка N? 424974693 від 01.05.2025) 29.04.2025 о 16 год 51 хв 00 сек, ОСОБА_11 , припинив своє право власності на об?єкт нерухомого майна ( номер об?єкта нерухомого майна 060), що за адресою: АДРЕСА_3 , квартира загальною площею (кв.м) 52,2 житлова площа (кв.м): 35 із коморою в підвалі - 7,0 кв.м., РПВН: 7666041, шляхом укладення договору купівлі-продажі N?756 від 29.04.2025, згідно якого власником даного нерухомого об?єкта стала цивільна дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_13 .

Відтак, матеріалами долученими до клопотання підтверджується, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 набули право власності на майно зазначеного у клопотанні, шляхом відчуження такого ОСОБА_4 після повідомлення останнього про підозру за ч. 5 ст. 185 КК України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У встановлений КПК України строк прокурор звернувся з даним клопотанням до слідчого судді.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Окрім цього втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік вилученого майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном. До клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У частині другій статті 64-2 КПК зазначено, що права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Клопотання прокурора про арешт майна подано з додержанням вимог ст. 171 КПК України.

Суд також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що нерухоме майно підлягатимуть конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на вказане у клопотання нерухоме майно, відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України є те, що на даний час існують достатні підстави вважати, що суд, у випадку передбаченим Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Частиною 11 ст.172 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Прокурор у судовому засіданні довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1 ст.173 КПК України).

При цьому слідчий суддя зауважує, що обставини і факти, викладені у матеріалах клопотання про арешт майна, можуть бути перевірені лише у ході розслідування кримінального провадження № 0000324 від 24.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про накладення арешту на нерухоме майно цивільної дружини підозрюваного ОСОБА_4 - ОСОБА_13 , та її доньки ОСОБА_10 з метою можливого призначення покарання підозрюваному у виді конфіскації майна є обґрунтоване та підлягає до задоволення частково.

Задовольняючи клопотання слідчого частково, слідчий суддя вважає, що відсутні правові підстави для обмеження власників ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у праві користування вказаними квартирами, оскільки реальна необхідність у такому обмеженні, прокурором не доведена та свідчить про непропорційне втручання у вільне володіння особою своїм майном., відтак у цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 369-372 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000324 від 24 квітня 2025 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження на:

??? на частки об?єкта нерухомого майна (номер N?01), що за адресою АДРЕСА_4 , об?єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м) 25,4, житлова площа (кв.м): 13,4, до квартири відноситься комора в підвалі площею 14,8 кв.м., РПВН:5107316, власником якої згідно договору купівлі-продажу N? 727 від 28.04.2025, є - ОСОБА_10 ;

??? об?єкта нерухомого майна (номер N?060), що за адресою: АДРЕСА_3 , квартира загальною площею (кв.м) 52,2, житлова площа (кв.м): 35 із коморою в підвалі - 7,0 кв.м., РПВН: 7666041, власником якої згідно договору купівлі-продажу N? 756 від 29.04.2025, є ОСОБА_13 .

В іншій частині відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

У порядку ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено о 16:30 год. 06.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1