Справа № 185/6447/25
Провадження 1-кп/185/1190/25
В И Р О К

іменем України

11 серпня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000107 від 22 січня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця військово морських сил Збройних Сил України, матроса, водій взводу охорони роти охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , має середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я, за таких обставин.

Матрос ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військово морських сил Збройних Сил України на посаді водія взводу охорони роти охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», 21 січня 2024 року приблизно 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у лісовому масиві за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , за GPS-координатами 48.241153 35.543225 Е, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився всередині намету, де лежав на ліжку взяв до рук закріплену за ним вогнепальну зброю штурмову гвинтівку «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653, та лежачи на спині спрямував ствол закріпленої за ним вогнепальної зброї - штурмову гвинтівку «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653, в силует ОСОБА_7 , який в цей час сидів на стільці, умисно натиснув на спусковий гачок, здійснивши постріл. При цьому, ОСОБА_3 діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю. В результаті пострілу потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин, утворилося від дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

Відповідальність за кримінальне правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд виходить з установлених фактичних обставин справи та вважає, що стороною обвинувачення не правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. До такого висновку суд дійшов встановивши судовим розглядом таке.

Позиції сторін кримінального провадження

Сторона обвинувачення наполягала на тому, що у ОСОБА_3 був прямий умисел на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_7 та що у його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, закінченого замаху на умисне вбивство, тобто закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, згідно з інкримінованим ОСОБА_3 обвинуваченням, яке було підтримано прокурором під час судового розгляду, 21 січня 2024 року приблизно 19 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у лісовому масиві за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , за GPS-координатами 48.241153 35.543225 Е, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився всередині намету, де лежав на землі. Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_3 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_7 , в результаті якої у нього сформувався злочинний умисел, спрямований на його умисне вбивство. Діючи з прямим умислом, з метою спричинення смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_3 взяв до рук закріплену за ним вогнепальну зброю штурмову гвинтівку «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653, дослав патрон до патронника та лежачи на спині спрямував ствол закріпленої за ним вогнепальної зброї - штурмову гвинтівку «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування НОМЕР_2 , в область голови ОСОБА_7 , який в цей час стояв спиною до ОСОБА_3 , умисно натиснув на спусковий гачок, здійснивши постріл в голову. При цьому, ОСОБА_3 усвідомлював, що постріл з вогнепальної зброї з урахуванням локалізації поранень (в безпосередній близькості до життєво важливого органу голови) пошкодить життєво важливий орган та викличе масивну крововтрату, яка в свою чергу неминуче призведе до бажаної мети у виді смерті ОСОБА_7 і усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_7 і бажав їх настання, враховуючи наведені вище обставини та обстановку на момент вчинення злочину.

Сторона захисту заперечує наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння смерті потерпілому. Обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. У судовому засіданні потерпілий пояснив, що познайомився з ОСОБА_3 лише за півтори доби до подій 21.01.2025 року. За цей час між ними не виникало сварок чи конфліктів, неприязних стосунків не складалося, будь-яких погроз на свою адресу від ОСОБА_3 потерпілий не отримував. Вказані обставини підтвердили й свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Це свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого. Постріл був здійснений один раз, без прицілювання, внаслідок чого потерпілий отримав легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів, що підтверджується висновком судово-медичного експерта. З огляду на викладене, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ст. 125 КК України.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та пояснив суду, що не визнає своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що є військовослужбовцем військово морських сил Збройних Сил України на посаді водія взводу охорони роти охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос». Зазначив, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_7 не мав. Свою вину визнав частково. Пояснив, що за ним закріплена службова зброя автоматична гвинтівка М4, яка завжди перебуває на запобіжнику, щоб унеможливити випадковий постріл. Останній раз проводив перевірку справності зброї близько 78 місяців тому, під час навчань. Після навчань зброю не використовував. 19 січня 2025 року познайомився з потерпілим ОСОБА_7 , жодних конфліктів між ними не було. 21 січня 2025 року, вранці, у зв`язку з моральним виснаженням та тим, що його жодного разу не відпускали у відпустку, мати втратила здатність ходити, що стало для нього серйозним емоційним потрясінням, обвинувачений вжив близько 0,5 л горілки під час чергування на посту. Повідомив, що під час чергування дослав патрон в патронник, оскільки під час чергування завжди тримає гвинтівку в бойовому стані. Приблизно о 13:00 потерпілий ОСОБА_7 , старший групи, виявив ознаки алкогольного сп`яніння та направив обвинуваченого на відпочинок до намету. ОСОБА_3 пішов до намету, ліг спати, зазначивши, що зброя лежала поруч праворуч на ліжку, оскільки був в алкогольному сп`янінні не здійснив розрядження зброї. Далі обставин не пам`ятає, пояснив, що все відбувалося «як у тумані». З його слів, він міг чути уві сні російські слова, однак жодних чітких спогадів не має. Що саме він здійснив постріл в силует людини не заперечує, однак в наметі було темно і чи стояв потерпілий, чи сидів, і що то був саме ОСОБА_7 не бачив та умислу на вбивство не мав. Пам`ятає, як його розбудив поліцейський. Після цього дізнався, що потерпілий отримав поранення. Медичну допомогу потерпілому не надавав та не бачив його після цих подій. Про вчинене шкодує, відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, про що надав відповідну розписку ОСОБА_7 .

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що є військовослужбовцем військово-морських сил Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_1 , обіймає посаду головного сержанта взводу. З обвинуваченим ОСОБА_3 раніше знайомий не був, вперше побачив його приблизно за півтори добидо події. 21 січня 2025 року ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 перебували у підпорядкуванні потерпілого, вони виконували обов`язки у режимі чергування 2 через 4 години. О 13:00 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_3 мали заступити на чергування. Проте потерпілий помітив у ОСОБА_3 ознаки сп`яніння, у зв`язку з чим відправив його відпочивати. Жодних конфліктів чи суперечок між потерпілим і ОСОБА_3 не виникало. Близько 19:00 потерпілий разом із ОСОБА_11 пішли до намету. Коли підійшли до входу, ОСОБА_11 зателефонували, і він залишився на вулиці. Потерпілий зайшов до намету самостійно. Усередині побачив на ліжку ноги ОСОБА_3 , який, за його спостереженнями, лежав та відпочивав. Сам ОСОБА_7 сів на стілець. Через кілька секунд пролунав постріл. Оскільки подія відбувалась узимку, у наметі панувала напівтемрява, тому потерпілий не бачив обличчя ОСОБА_3 , який залишався лежачи, не вставав і нічого не говорив. Після пострілу потерпілий відчув поранення та кров, інстинктивно обхопив руками шию та вибіг на вулицю. Там до нього одразу підбігли ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які викликали швидку допомогу. ОСОБА_7 зазначив, що не має претензій до обвинуваченого, зазначив, що ОСОБА_3 відшкодував матеріальну та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Просив суд суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу на посаді командира роти у військовій частині НОМЕР_1 . У його підпорядкуванні перебувають військовослужбовці ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . ОСОБА_10 зазначив, що протягом часу спільного несення служби між зазначеними особами не спостерігав жодних конфліктних ситуацій чи проявів агресії. Схарактеризував ОСОБА_3 , як відповідального та доброзичливого військовослужбовця, з яким не виникало проблем у дисциплінарному чи міжособистісному аспектах. Щодо подій, свідок повідомив, що точної дати не пам`ятає, але пригадує, що йому зателефонував ОСОБА_8 і повідомив про інцидент із прострілом. ОСОБА_10 негайно виїхав на місце події. Прибув приблизно через 4060 хвилин після дзвінка. На момент прибуття ОСОБА_7 вже було направлено до медичного закладу для надання допомоги. На місці перебував ОСОБА_3 , який, за словами свідка, очікував приїзду поліції біля намету.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу на посаді матроса у військовій частині НОМЕР_1 . У січні 2025 року, у другій половині дня, під час несення служби на посту почув звук пострілу. Негайно побіг у напрямку намету, який розташовувався приблизно за 400 метрів. Підійшовши до намету, він побачив перед ним військовослужбовця ОСОБА_7 з пораненням у ділянці шиї. Свідок повідомив, що одразу покликав ОСОБА_11 з вимогою роззброїти ОСОБА_3 , після чого останній виніс із намету всю зброю. ОСОБА_8 телефоном доповів про інцидент командиру роти ОСОБА_10 , після чого надав ОСОБА_7 першу медичну допомогу та залишався на місці до прибуття евакуаційної групи. Зі слів свідка, ОСОБА_3 увесь час перебував у наметі й не залишав місце події до приїзду поліції. Після вилучення зброї ОСОБА_11 , ОСОБА_8 перевірив її технічний стан: розрядив зброю, зокрема автомат М4 E1, закріплений за ОСОБА_3 , який, за його словами, перебував у бойовому стані. Свідок зауважив, що при досиланні патрона в патронник чутно характерний звук тертя металу, а при знятті із запобіжника звукових ознак зазвичай немає. Зазначив, що штурмова гвинтівка "M4E1" має режими вогню як одиничними пострілами, так і автоматичним вогнем. Фізично можливо здійснити 30 пострілів за 20 секунд. Повідомив, що ОСОБА_3 не скаржився на особисті проблеми, труднощі чи керівництво, навпаки говорив, що дуже любить своїх дітей та онуків.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу на посаді матроса у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначив, що у день події (у січні 2025 року) з 7:00 до 9:00 на посту перебував ОСОБА_3 . Близько 13:00 год. ОСОБА_7 зауважив, що зі ОСОБА_3 щось не так, і направив його до намету для відпочинку. За словами свідка, до 17:00 ОСОБА_3 декілька разів виходив із намету на вулицю пив чай, курив, поводився спокійно. У період з 17:00 до 19:00 він перебував у наметі й, імовірно, спав. ОСОБА_11 повідомив, що приблизно о 19:00 год разом із ОСОБА_7 вони здійснювали черговий обхід території, який тривав орієнтовно 1520 хвилин. Коли вони наближалися до намету (приблизно на відстані 30 метрів), у ОСОБА_11 задзвонив телефон, і він зупинився, аби відповісти на дзвінок, тоді як ОСОБА_7 пішов уперед та зайшов до намету. Приблизно через хвилину пролунав постріл. ОСОБА_7 вибіг з намету із пораненням у ділянці шиї. ОСОБА_11 одразу кинувся до намету, де побачив ОСОБА_3 , який лежав на ліжку. Свідок зібрав усю зброю та бронежилети, виніс їх на вулицю та поклав на стіл. Невдовзі прибула евакуаційна група та забрала пораненого ОСОБА_7 до медичного закладу. Надалі ОСОБА_11 залишався в наметі разом із ОСОБА_3 , який не спав, але не виявляв активності, на запитання не реагував та не відповідав. За словами свідка, жодних конфліктів між учасниками події не було.

В судовому засіданні стороною обвинувачення було заявлено про відмову від допиту свідка ОСОБА_12 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Крім вищезазначених показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_3 у спричиненні потерпілому ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я також підтверджується іншими доказами наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом, а саме:

змістом протоколу огляду місця події від 21 січня 2025 року із доданою фототаблицею, огляд проведено на ділянці місцевості з координатами 48.241153/35.543225 Е на землях Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На оглянутій ділянці розміщений експлуатаційний намет УСБ 56/2005. Вхід здійснюється через отвір дверей із синтетичного матеріалу. Площа вказаного намету складає 5х5 метрів. З лівої сторони в наметі розташовані два дерев`яні та одне металеве ліжко із постільним. З правої сторони розташовано дві канапки дерев`яні з речами та дровами. По центру розміщено саморобну металеву буржуйку на твердому паливі. З лівої сторони біля входу між ліжком та стіною намету, на підлозі розміщено гільзу калібру 5х56 мм (п`ять, п`ятдесят шість) з маркуванням на даній гільзі LLO 20. Вказану гільзу упаковано до сейф-пакета № CRі 1131282. Окрім того, біля входу на підлозі був виявлений фрагмент картону зі слідами РБК, який упакований до металевого конверта, зроблені пояснювальні написи. Поруч із входом до намету, з правої сторони вулиці, розміщено намет із маскувальної сітки, має дерев`яний паркан. По центру намету, на вулиці, розміщено дерев`яний стіл з двома лавочками дерев`яними. Під час огляду, на столі, було виявлено автомат без магазину марки «Кольт» моделі М4Е1ИА1-001653 чорного кольору. Зі спускового гачка, за допомогою марлевого тампона було зроблено змив, який упаковано до паперового конверта, зроблені пояснювальні написи. Вказаний автомат упаковано до сейф-пакета, горловина якого затягнута затяжкою № НОМЕР_3 . Огляд проводився в ночі при штучному освітлені. Постановою слідчого від 22.01.2025 вищезазначені речі, вилучені в ході проведення огляду в період часу з 23:50 год 21.01.2025 по 00:43 год 22.01.2025, визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000107 в якості речових доказів. Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду від 27.01.2025 накладено арешт на вилучене майно (к.п. т. 1 арк. 84-93, 94-96, 97);

протоколами слідчих експериментів від 15.03.2025 з додатком (відеозапис) та від 28.04.2025 з додатком (відеозапис) із застосуванням безперервного відеозапису ходу їх проведення (які відтворено в судовому засіданні), за участі потерпілого ОСОБА_7 , понятих: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у лісопосадці Троїцького району за координатами GPS 48/241153/35/543225E, під час яких ОСОБА_7 , показав, що 21.01.2025 в період часу з 19:00 год по 20:00 год в лісопосадці за координатами GPS 48/241153/35/543225E Троїцького району, а саме в наметі, який знаходиться за координатами GPS 48.241153/35.543225Е ОСОБА_7 здійснював патрулювання території, яка охороняється ним та іншими військовослужбовцями. Після закінчення обходу ОСОБА_7 пішов до намету для відпочинку, зайшовши, він побачив на ліжку, ближчої до виходу, сплячого ОСОБА_19 , після цього ОСОБА_7 сів на стілець біля столу, який знаходився поряд з ліжком ОСОБА_20 , одразу почув звук пострілу, після якого відчув біль у шиї, а саме з лівої її частини, а потім в правій. ОСОБА_7 доторкнувся до шиї, побачив кров, зліз зі стільця, зняв куртку прижав її до рани, потім вийшов з намету та в цей час побачив гвинтівку у ОСОБА_3 на нозі. (к.п. т.1 арк. 101-105, т. 2 арк. 49-53);

протоколом слідчого експерименту від 23.01.2025 з додатком (відеозапис), із застосуванням безперервного відеозапису ходу проведення (який відтворено в судовому засіданні), за участі підозрюваного ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 , понятих: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , під час якого ОСОБА_3 , показав, що у лісопосадці Троїцького району за координатами GPS 48/241153/35/543225E, 21.01.2025 ОСОБА_3 знаходився у вказаному місці приблизно о 09:00 год знявся з посту (коли був на посту вживав спиртні напої) та пішов до намету та ліг спати. ОСОБА_3 уві сні почув російську мову, лежачи на ліжку взяв свій автомат М4Е1 в праву руку та побачивши силует людини здійснив один постріл в напрямок неї. ОСОБА_3 не бачив, хто саме це був (людина в напрямок, якої було здійснено постріл) та не впевнений точно, сиділа ця людина чи стояла (к.п. т. 1 арк. 184-189);

протоколом слідчого експерименту від 28.04.2025 з додатком (відеозапис) із застосуванням безперервного відеозапису ходу проведення, який відтворено в судовому засіданні, за участі свідка ОСОБА_11 , понятих: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , під час якого ОСОБА_11 показав, що у лісосмузі Троїцького району за координатами GPS 48/241153/35/543225E, 21.01.2025 в період часу з 19:00 год по 20:00 год ОСОБА_11 йшов з патрулювання з ОСОБА_7 , приблизно в декількох метрах від намету у нього задзвонив телефон та він зупинився, щоб відповісти на дзвінок, а в цей час ОСОБА_7 зайшов до намету, де лежав ОСОБА_3 , приблизно через декілька хвилин ОСОБА_11 почув звук пострілу, забіг в середину намету та побачив, що ОСОБА_7 закриває шию фліскою, а ОСОБА_3 лежить на ліжку торкається своєї гвинтівки, яка лежала поруч. ОСОБА_11 підбіг до ОСОБА_3 штовхнув його та забрав його зброю. Після цього зібрав всю зброю з намету та виніс їх на вулицю. (к.п. т. 2 арк. 54-58);

протоколом слідчого експерименту від 28.04.2025 з додатком (відеозапис) із застосуванням безперервного відеозапису ходу проведення, який відтворено в судовому засіданні, за участі свідка ОСОБА_8 , понятих: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 під час якого ОСОБА_8 показав, що у лісосмузі Троїцького району за координатами GPS 48/241153/35/543225E, 21.01.2025 в період часу з 19:00 год по 20:00 год ОСОБА_8 на посту почув вистріл зі сторони намету, в яку з іншими військовослужбовцями одразу побігли, де побачив, що поблизу намету сидить ОСОБА_7 та тримається за шию. Свідок відразу почав надавати медичну допомогу, яке саме поранення було вогнепальне або інше, він не впевнений та одразу по рації повідомив інформацію щодо події керівнику. (к.п. т. 2 арк. 59-63);

Постановою про доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю від 17.02.2025 та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.02.2025 слідчим СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області у приміщенні КНП Міська клінічна лікарня № 16 «ДНР» тимчасово вилучено медичну карту стаціонарного хворого № 1343/169, на ім`я ОСОБА_7 (к.п. т. 1 арк. 107-110);

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 121 від 22.01.2025 за допомогою Газоаналізатору Алконт-М, с/н 00254-15 та роздруківки, ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння з результатом тесту 1,88 проміле, з результатом тесту згоден (к.п. т. 1 арк. 122-123);

повідомленням командування в/ч НОМЕР_1 відповідно до якого, партія стрілецької зброї (в яку входила штурмова гвинтівка М4Е1 (зі стволом 14,5)

калібру 5,56 мм маркуванням НОМЕР_4 ) надійшла до військової частини НОМЕР_1 від військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 ) згідно з актом приймання-передачі військового майна від 15.02.2024 №727, акту приймання-передачі основних запасів від 15.02.2024

N?884/3/528; відповідно до накладної від 30.07.2024 №1417 партія стрілецької зброї з боєприпасами (в яку входила штурмова гвинтівка M4E1 (зі стволом 14,5), калібру 5,56 мм маркуванням НОМЕР_4 з патронами до неї) була отримана ротою охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 в особі командира роти лейтенанта ОСОБА_23 ;

згідно з відомістю закріплення зброї від 20.01.2024 №187/435 штурмова гвинтівка

НОМЕР_6 , калібру 5,56 мм маркуванням НОМЕР_4 , закріплена за військовослужбовцем

ОСОБА_24 ; закріплення зброї (штурмова гвинтівка М4Е1, калібру 5,56 мм маркуванням НОМЕР_4 ) відповідно до чинного законодавства зафіксовано у військовому квитку матроса ОСОБА_25 , серія НОМЕР_7 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 20.02.2024 (розділ III Відомості про дозвіл на носіння зброї);

факту нестачі штурмової гвинтівки M4Е1 (зі стволом 14,5), калібру 5,56 мм маркуванням НОМЕР_4 не встановлено (відомість наявності матеріальних засобів служби РАО від 05.07.2024) (к.п. т. 1 арк. 141-156);

Постановою про відібрання зразків для проведення експертизи від 24.01.2025 за добровільної згоди ОСОБА_7 від 24.01.2025 та протоколом отримання зразків для експертизи від 24.01.2025, було відібрано біологічні зразки венозної крові з правої руки у потерпілого ОСОБА_7 (к.п. т. 1 арк. 98-100);

Постановою про відібрання зразків для проведення експертизи від 22.01.2025 за добровільної згоди ОСОБА_3 від 22.01.2025 та Протоколів отримання зразків для проведення експертизи від 22.01.2025, було відібрано зразки букального епітелію; змиви з обох рук, вушних раковин, з обличчя, зрізи краю нігтьових пластин ОСОБА_3 (к.п. т. 1 арк. 165-172);

повідомленням про підозру від 22.01.2025 та повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 29.03.2025, відповідно до яких ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (к.п. т. 1 арк. 173-178).

З досліджених судом, висновків експертів, судом встановлено таке.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/104-25/4159-ФХВР від 06.02.2025 року на наданому на дослідження фрагменті марлі білого кольору з нашаруванням речовин сірого кольору (« - змиві на марлевий тампон з лівої вушної раковини ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта», відомо з постанови про призначення експертизи), в межах чутливості застосованих методів дослідження, виявлено сліди дифеніламіну - речовини, яка може входити до складу продуктів перетворення вибухових речовин метальної дії (продуктів пострілу).

На наданих на дослідження фрагментах марлі білого кольору з нашаруванням речовин сірого кольору, на зрізах з нігтьових пластин, на кофті з тканини чорного кольору з довгими рукавами та капюшоном (« - змиві на марлеву з пускового гачка автомата «Кольт M4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653, що упаковано до спеціального паперового конверта, - змиві на марлевий тампон з правої вушної раковини ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта, - змиві на марлевий тампон з лівої руки ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта, - змиві на марлевий тампон з правої руки ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта, - зрізах краю нігтьових пластин з лівої руки ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта, - зрізах краю нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_3 , що упаковано до спеціального паперового конверта, - светрі темно синього кольору, що запакований до паперової коробки ... », відомо з постанови про призначення експертизи), в межах чутливості застосованих методів дослідження, речовин характерних для продуктів перетворення вибухових речовин (продуктів пострілу) не виявлено. (к.п. т. 1 арк. 198-204).

Відповідно до висновка судово-медичної експертизи №802/903-БД від 07.03.2025 встановлено кров ОСОБА_7 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. В слідах на фрагменті картону (об`єкт №1) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. При серологічному дослідженні був виявлений тільки антиген В, що не виключає можливості утворення цих слідів за рахунок крові групи В з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і за рахунок крові потерпілого ОСОБА_7 , крові якого властивий, виявлений в цих слідах антиген В. (к.п. т. 1 арк. 208-210).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-25/3844-ФХВР від 28.02.2025, на наданому 24.01.2025 на дослідження виробу схожому на автомат, а саме на поверхнях каналу ствола («предмет схожого на штурмову гвинтівку «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653», відомо з постанови про призначення експертизи) виявлено дифеніламін (ДФА) речовину, яка може бути характерна для продуктів перетворення вибухових речовин (продуктів пострілу). (к.п. т. 1 арк. 215-219)

Відповідно до висновку № СЕ-19/104-25/3861-БЛ від 28.01.2025 встановлено, що надана на дослідження гільза, вилучена в ході проведення огляду місця події 21.01.2025 є складовою частиною бойового припасу стріляною гільзою проміжного патрона калібру 5,56х45 мм (NATO). (к.п. т. 1 арк. 224-226)

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №122-к від 14.03.2025, ОСОБА_3 в період інкримінованого йому діяння не виявляв і в теперішній час не виявляє будь-яких психічних розладів. Іспитований період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (к.п. т. 1 арк. 232-234).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-25/11416-БЛ від 21.03.2025 встановлено, що наданий на дослідження карабін є вогнепальною зброєю. Карабін є військовою нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю - автоматичним карабіном моделі „M4Е1", N? НОМЕР_4 калібру 5,56х45 мм, виробництва США. Наданий на дослідження карабін до стрільби придатний. Карабін моделі »M4E1», № НОМЕР_4 калібру 5,56x45 мм, виготовлений промисловим способом. (к.п. т. 1 арк. 240-242).

Відповідно до висновку експерта №180пв/23 від 20.03.2025 згідно з медичною картою стаціонарного хворого №1343/169 КНП «МКЛ №16» ДМР у ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м?яких тканин. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м?яких тканин утворилося від дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї. Виявлене тілесне ушкодження за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно з п. 2.3.1. а), п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р. Враховуючи морфологічні ознаки виявленого тілесного ушкодження, воно могло утворитися в термін вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та наданій медичній документації, тобто 21.01.2025р. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин, не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту (к.п. т. 1 арк. 245-247).

Відповідно до висновку експерта №181-пв-Д від 20.03.2025 встановлено, що на наданому відеозаписі проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 на статисті показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, тобто тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись, як він показує при проведенні слідчого експерименту від 15.03.2025. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 було спричинено не менше однієї дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин, не могли утворитися під час падіння з висоти власного зросту, з наданням йому прискорення (к.п. т. 2 арк. 1-2).

Відповідно до висновку експерта №182-пв-Д від 20.03.2025 встановлено, що на наданому відеозаписі проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_3 на статисті показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , тобто тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись, як показує підозрюваний при проведенні слідчого експерименту від 23.03.2025. Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 було спричинено не менше однієї дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї. Тілесне ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин, не могли утворитися під час падіння з висоти власного зросту, з наданням йому прискорення (к.п. т. 2 арк. 5-6).

Відповідно до висновку експерта №386пв-Д від 26.05.2025 встановлено, що згідно з медичною картою стаціонарного хворого №1343/169 КНП «МКЛ №16» ДМР у ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м?яких тканин, яке утворилося від дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї та за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п. 2.3.1. тяжкості тілесних п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995(к.п. т. 2 арк. 8).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-25/12027-БЛ від 26.03.2025 встановлено, що гільза проміжного патрона калібру 5,5 х 45 мм NATO вилучена 21.01.2025 в лісо полосі Троїцької сільської ради, з координатами GPS 48.241153 35.543225Е, стріляна з карабіну «М4Е1», №UA1-001653 калібру 5,56 х 45 мм, що надійшла на дослідження (к.п. т. 2 арк. 22-27).

Зазначені висновки суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено.

Будь-яких розбіжностей у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі й права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні.

Суд зазначає, що з точки зору допустимості оцінюванню підлягають лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення. Процесуальні документи, ухвалені або складені під час досудового розслідування, зокрема постанови, доручення, витяги з ЄРДР, рапорти та інші матеріали, самі по собі не є доказами у розумінні ст. 84 КПК України, оскільки не містять фактичних даних, що підтверджують обставини справи. Відтак вони не підлягають оцінюванню з погляду допустимості та не можуть бути покладені в основу висновків суду.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено обставини кримінального провадження, даючи оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, доведеним факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Об`єктом кримінального правопорушення є здоров`я особи. З об`єктивної сторони характеризується, окрім іншого, вчинення тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день). Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту заподіяння шкоди у виді наслідків зазначених у диспозиції статті.

Між діями ОСОБА_3 та наслідками у вигляді легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я наявний прямий причинний зв`язок.

Факт перебування потерпілого та обвинуваченого у встановленому судом часі та місці та факт завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 саме ОСОБА_3 , у вигляді відкритого кульового дотичного поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин, утворилося від дії компактних снарядів (кулі), що володіли високою кінетичною енергією та пробивною дією внаслідок дії вогнепальної зброї по дотичній в область передньої поверхні шиї, підтверджується як показами потерпілого, свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_8 , так і протоколами слідчих дій - слідчих експериментів, висновками експертиз. Сам обвинувачений підтвердив факт здійснення пострілу зі зброї, яка за ним закріплена, а саме вогнепальної зброї штурмова гвинтівка «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УА1-001653. З показів обвинуваченого встановлено, що наміру вбивати потерпілого ОСОБА_7 не мав, що узгоджуються з іншими зібраними та дослідженими доказами у справі.

Покази обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , суд визнає логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності.

Оцінюючи вищенаведені письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілого, свідків суд вважає, що сукупність належних та допустимих доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні в порядку ст. 23, 357 КПК України, в повному обсязі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Мотиви зміни судом обвинувачення

За результатом дослідження доказів у їх сукупності, не знайшло свого підтвердження висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому суд користуючись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 337 КПК України, давши оцінку всім обставинам та доказам по кримінальному провадженню в сукупності, вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, є доведеною повністю, а в діях ОСОБА_3 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та він повинен нести відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Правова природа кваліфікації кримінальних правопорушень пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом кримінального правопорушення суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Замах на умисне вбивство можливий лише із прямим визначеним (конкретизованим) умислом, який виражається в тому, що особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає настання конкретного суспільно небезпечного наслідку і бажає його (див. постанови Верховного Суду в справах: № 639/5940/21, провадження № 51-1483км25; № 643/4662/23, провадження № 51-243км25; № 939/2393/21, провадження № 51-1346км25).

У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю, дії винуватого необхідно кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Кваліфікація кримінального правопорушення полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак кримінального правопорушення, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, й у формулюванні висновку про їх відповідність. За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень є встановленням на підставі доведеного кримінальними процесуальними засобами факту вчинення особою (суб`єктом кримінального правопорушення) конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності та його наслідків, точної відповідності ознак вчиненого діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними кримінально-правовими нормами у статтях КК.

Ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням особливостей вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, на підставі доказів, зібраних у порядку, передбаченому КПК, та оцінених відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. При встановленні форми та виду вини, суд у кожному конкретному випадку виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує характер і спосіб його вчинення, інтенсивність і спрямованість протиправного впливу, кількість і локалізацію на тілі потерпілої особи тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо.

Склад кримінального правопорушення є системою необхідних і достатніх юридичних ознак, не підтвердження хоча б однієї з яких виключає кримінальну відповідальність особи через відсутність підстави для такої.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Інкриміноване ОСОБА_3 суспільно небезпечне діяння за частиною другою статті п`ятнадцятої частини першої статті 115 Кримінального кодексу України, подібне як за об`єктивною стороною посягання на здоров`я особи, предметом, що придатний заподіяти значної шкоди здоров`ю, локалізація ушкодження в життєво важливій ділянці тіла, так і за психологічним ставленням винних до вчинюваної дії та її наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 15 КК замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Змахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину.

Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.

Залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Правова позиція з цього приводу була неодноразово висловлена судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України з вказаного приводу у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5 - 26кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року), №5-24к15 від 18 червня 2015 року), згідно з якими замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні. Замах на життя людини за жодних обставин не можна вчинити з непрямим умислом.

Аналогічні висновки містяться у правових позиціях Верховного Суду викладених у постановах від 30 серпня 2019 року у справі №140/548/17, від 15 серпня 2019 року у справі №610/3116/17, постанови № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, №5-24к15 від 18 червня 2015 року.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча і свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження, наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.

Тобто, усталеною практикою Верховного Суду встановлено при розрізненні вказаних злочинів проти життя та здоров`я як вбивство і тілесні ушкодження визначальними є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Таким чином, не у кожному випадку будь - яке тілесне ушкодження свідчить про наявність в обвинуваченого умислу на вбивство.

З огляду на вказане, визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Для відмежування умислу особи на вбивство від умисного тілесного ушкодження суду необхідно враховувати всі обставини справи, у тому числі поведінку особи, спосіб, знаряддя злочину, кількість заподіяних тілесних ушкоджень, їх локалізацію, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки та реальну можливість заподіяти смерть потерпілому при наявності такого умислу.

Оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд доходить висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом обставини, покладені в основу пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачення, зокрема, ґрунтується на твердженні, що ОСОБА_3 здійснив постріл у голову потерпілого ОСОБА_7 , який нібито стояв до нього спиною, при цьому перед пострілом дослав патрон у патронник. Водночас показання самого потерпілого не підтверджують, що постріл був спрямований у потиличну частину голови, оскільки куля пройшла дотично зліва направо по передній поверхні його шиї.

Версія обвинувачення про те, що патрон був досланий у патронник безпосередньо перед пострілом, спростовується поясненнями обвинуваченого, який під час чергування на посту дослав патрон у патронник, а отже, ця обставина не може однозначно вказувати на формування умислу на вбивство саме в момент події, будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 мав намір позбавити потерпілого життя, у справі немає.

Про відсутність такого наміру свідчать як характер їхніх взаємовідносин до події та після припинення дій, так і відсутність будь-яких перешкод для продовження стрільби, незважаючи на наявність технічної можливості здійснити ще близько 30 пострілів без переривання.

Посилання сторони обвинувачення на виникнення неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим за невстановлених обставин не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, у тому числі показаннями свідків, обвинуваченого чи самого потерпілого, що виключає можливість встановлення мотиву ключового елементу при доведенні наявності прямого умислу на вбивство.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 мав намір позбавити потерпілого життя, у справі немає.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише не прямим умислом, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру та тяжкості. Оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідками, що настали фактично.

З урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, тому що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження і вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд насамперед звертає увагу, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, котра є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанову Верховного Суду від 25 червня 2025 у справі № 585/2819/24, провадження № 51-1299км25).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Лише сукупність усіх передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак складу злочину може бути підставою кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення може ґрунтуватися не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі сукупності усіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення кримінального правопорушення конкретною особою.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив ту обставину, що мав намір заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_7 , а в ході ситуації, яка склалася перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, в темному наметі не бачив на кого саме та куди було здійснено постріл.

Дослідивши поведінку ОСОБА_3 на підставі наведених вище доказів у їх сукупності, суд установив, що обвинувачений та потерпілий були знайомі лише півтори доби. У день події ОСОБА_3 вживав алкогольні напої. Доказів того, що до цього часу між ними існували неприязні відносини, матеріали кримінального провадження не містять. Штурмова гвинтівка «Кольт М4Е1» калібру 5,56 мм, маркування УА1-001653, перебувала поруч з обвинуваченим, оскільки була закріплена за ним і знаходилася на ліжку праворуч. Це свідчить про те, що він не готував зброю заздалегідь для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а використав її ситуативно, без чіткої спрямованості на спричинення смерті.

Про відсутність прямого умислу на вбивство свідчить і те, що жоден з учасників судового розгляду не повідомив про висловлювання ОСОБА_3 будь-яких погроз на адресу потерпілого під час перебування у лісовому масиві поблизу села Троїцьке Павлоградського району (GPS-координати 48.241153, 35.543225 Е) до моменту пострілу. Після здійснення одного пострілу, маючи в магазині ще 30 патронів, обвинувачений не продовжив стріляти, що додатково підтверджує відсутність прямого умислу позбавити потерпілого життя.

Встановлюючи причини припинення злочинних дій, суд дійшов висновку, що у момент пострілу в наметі перебували лише обвинувачений та потерпілий. Після пострілу потерпілий вийшов з намету, а обвинувачений залишився лежати на ліжку та не вчиняв жодних дій для доведення умислу на вбивство, якби такий у нього був. Обвинувачений, будучи чоловіком, який має спеціальну підготовку та досвід, мав реальну можливість здійснити ще постріли та довести намір до кінця, якщо б мав відповідний умисел. Фактично нічого не перешкоджало продовженню злочинних дій у разі наявності наміру на позбавлення життя потерпілого.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, встановлених на підставі досліджених судом доказів, суд вважає, що за наявності у обвинуваченого прямого умислу на вбивство він мав достатньо часу та можливостей здійснити таку кількість пострілів, яка б неминуче призвела до смерті потерпілого. При цьому потерпілий не чинив активної протидії, яка могла б завадити обвинуваченому довести умисел до кінця.

Обставини справи свідчать, що обвинувачений здійснив один постріл та добровільно припинив свої дії. Відсутність непереборних перешкод для продовження злочину та його припинення з власної волі виключають підстави для кваліфікації дій обвинуваченого як замаху на умисне вбивство.

Суд бере до уваги спосіб та знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень. Встановлено, що ОСОБА_3 використав штурмову гвинтівку як знаряддя злочину, заподіявши відкрите кульове дотичне поранення передньої поверхні шиї зі значним дефектом м`яких тканин. Водночас сама лише локалізація поранення, так само як і спосіб та знаряддя його нанесення, без урахування інших обставин не свідчать про наявність прямого умислу на вбивство. У сукупності з характером і послідовністю дій обвинуваченого, зокрема до та після пострілу, ці обставини свідчать, що ОСОБА_3 здійснив один постріл і, маючи реальну можливість продовжити, добровільно припинив свої дії. Це підтверджує відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого. Оскільки замах на умисне вбивство можливий лише за наявності прямого умислу, кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України неможливо.

Відсутність умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого стороною обвинувачення спростована не була, а надані докази не містять відомостей, які б свідчили про намір ОСОБА_3 вчинити вбивство. Зазначений в обвинувальному акті мотив «за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у ОСОБА_3 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_7 » під час судового розгляду свого підтвердження не знайшов.

Враховуючи наведені обставини, конкретні дії обвинуваченого, який заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, його показання про небажання заподіяти смерть, а також наявність у нього реальної можливості довести до кінця намір на вбивство, якби такий був, суд дійшов переконання про відсутність у ОСОБА_3 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 маючи намір на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вчиняючи дії на їх спричинення, не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. Відтак він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтується на встановлених судом обставинах вчинення кримінального правопорушення, оцінці його психоемоційного стану, дослідженні всіх подій і обстановки, а також на належних, допустимих і достатніх доказах. Вони дають підстави стверджувати, що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому мало імпульсивний характер, було одномоментною дією, умисел на яку виник раптово внаслідок суб`єктивного сприйняття ситуації в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому в діях обвинуваченого відсутні ознаки прямого умислу на спричинення смерті. Разом із тим, він повинен був передбачати, що здійснений постріл може спричинити негативні наслідки для потерпілого. Таким чином, обвинувачений допускав заподіяння шкоди здоров`ю, але наміру на позбавлення життя стороною обвинувачення не доведено.

Отже, з огляду на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 заподіяно умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відсутні фактичні обставини, які б свідчили про виконання всіх дій, необхідних для доведення умислу на вбивство до кінця та з яких саме об`єктивних причин, що не викликають розумного сумніву і, які не залежали від волі обвинуваченого, кримінальне правопорушення не було закінчене, суд доходить висновку, що дії обвинуваченого не можуть свідчити про спрямованість його умислу саме на умисне вбивство потерпілого, а доводять, що він діяв з неконкретизованим умислом, а відтак повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки своїх дій, тобто за ч. 2 ст. 125 КК України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

При цьому судом враховується, що обвинувачений піддав свої дії критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного, компенсував потерпілому матеріальну і моральну шкоду, обставини вчинення кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, заперечував лише наявність в нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, що також не було встановлено в ході судового розгляду.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого встановлено, що він перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується за місцем мешкання позитивно, призваний на військову службу під час мобілізації 20.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 та поданий до складу команди до в/ч НОМЕР_8 , відповідно до витягу з наказу № 130 від 07.05.2024 матрос ОСОБА_3 призначений на посаду водія взводу охорони роти охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 та з 07.05.2024 приступив до виконання службових обов`язків, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення кримінального проступку, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини справи, спричинення тілесних ушкоджень з застосуванням штурмової гвинтівки «Кольт М4Е1», данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд доходить висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах тримання в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці і з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання пов`язане з обмеженням волі і реальним його відбуванням в максимальній межі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

На думку суду, з огляду на вимоги статей 50 та 65 КК України, призначення покарання із застосуванням положень про звільнення від його відбування не забезпечить досягнення мети покарання, не відповідатиме засадам пропорційності та справедливості, а відтак судом не застосовуються положення статей 69, 75, 76 КК України.

На переконання суду, зазначене відповідає меті покарання, принципу справедливості та не порушує засад виваженості, що передбачає досягнення розумного балансу між інтересами суспільства, які підлягають захисту, та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.01.2025 року встановлено, що ОСОБА_3 , фактично був затриманий 22.01.2025 року о 12:30 год за адресою: м. Павлоград, вул. Шевченко, 51.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2025 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк якого надалі продовжувався слідчим суддею та судом.

З урахуванням покарання, яке суд призначає обвинуваченому, та з метою забезпечення виконання судового рішення, до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно змінити запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання, та на підставі ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 377 КПК України обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в залі суду негайно.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі період часу попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 22.01.2025 по 10.08.2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 27 січня 2025 року по справі №185/709/25 (провадження №1-кс/185/87/25), відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Витрати пов`язані із проведенням судової вибухотехнічної експертизи СЕ-19/104-25/4159-ФХВР від 06.02.2025, на проведення якої було витрачено 3183,60 грн; судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № СЕ-19/104-25/3844-ФХВР від 28.02.2025, на проведення якої було витрачено 3183,60 грн; судової балістичної експертизи № СЕ-19/104-25/3861-БЛ від 28.01.2025 на проведення якої було витрачено 1591,80 грн; судової балістичної експертизи №СЕ-19/104-25/11416-БЛ від 21.03.2025, на проведення якої було витрачено 3183,60 грн, судової експертизи зброї № СЕ-19/104-25/12027-БЛ від 26.03.2025, на проведення якої було витрачено 3183,60 грн, загальна сума витрат на експертизи становить 14 326,20 грн, відповідно до вимог частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов відсутній.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі рахувати ОСОБА_3 з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі період часу попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 22.01.2025 по 10.08.2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

До набрання вироком законної сили змінити стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду, а у разі неможливості прибути завчасно повідомити про це суд; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

На підставі ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 377 КПК України ОСОБА_3 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 14 326 (чотирнадцять тисяч триста двадцять шість) гривень 20 копійок.

Речові докази

предмет схожий на гільзу 5,56, фрагмент картону зі слідами РБК після набрання вироком законної сили знищити;

штурмова гвинтівка «Кольт М4Е1» калібру 5,56 маркування УАй-001653 після набрання вироком законної сили повернути до в/ч НОМЕР_1 ;

кофта з капюшоном синього кольору після набрання вироком законної сили залишити за належністю ОСОБА_3 .

Скасувати арешти майна, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року по справі №185/709/25 (провадження №1-кс/185/87/25) на вищезазначені речові докази.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Суддя ОСОБА_1