КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та захисником ОСОБА_6 , який використовував власний технічний засіб в системі «EasyCon», кримінальне провадження № 0001150 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.09.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2022, та остаточно визначено ОСОБА_7 _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1916/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

до відбуття покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 02.09.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, під час іспитового строку вчинив новий умисний злочин за наступних обставин, а саме, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 530-V від 22.12.2006), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказів Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 та № 634 від 29.07.2010, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, без мети збуту, психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

Так, ОСОБА_7 у невстановлений час, але не пізніше 11 год. 15 хв. 30.05.2023, за невстановлених обставин, маючи умисел на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, отримав від невстановленої особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та почав незаконно зберігати її, без мети збуту.

В подальшому, 30.05.2023 приблизно об 11 год. 15 хв. за адресою: м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 72, був зупинений працівниками поліції, де в ході проведення обшуку особи в порядку ст. 298-2 КПК України, у ОСОБА_7 виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,428 г.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на те, що судом призначено обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 51 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років, тобто суд мав можливість призначити ОСОБА_7 штраф у вигляді основного покарання за вчинення даного злочину, проте цього не зробив.

Таким чином, враховуючи позицію ОСОБА_7 , який беззаперечно визнав свою вину, сприяв слідству та суду, вважає за можливе призначити йому основне покарання у виді штрафу.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_7 у призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, повістки, які направлялися на адресу місця його проживання про виклик у попередні судові засідання, повернулися до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», але, за повідомленням захисника ОСОБА_6 , обвинуваченому відомо про дату, час та місце розгляду справи, проте останній про поважність причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надсилав, а тому, враховуючи, що вирок суду першої інстанції оскаржує лише сторона захисту, колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, та з урахуванням думки учасників судового провадження, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею, що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 2 ст. 309 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, офіційно не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_9 покарання саме у виді позбавлення волі, в межах визначених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, а з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2022, остаточнопризначив ОСОБА_9 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, що за своїм видом і розміром не лише відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, але і є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисника ОСОБА_6 щодо урахування того, що ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину, сприяв слідству та суду, та у зв`язку з цим призначити йому основне покарання у виді штрафу, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки окремі з вказаних обставин не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, але й не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 судом покарання, зважаючи на те, що сприяння органам досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, яке не було встановлено ні під час досудового розслідування, ні судом, стало можливим саме внаслідок безпосереднього затримання ОСОБА_7 після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а не його з`явлення із зізнанням, а також те, що ОСОБА_7 нове кримінальне правопорушення вчинив, не відбувши покарання за попереднім вироком та в період іспитового строку, що, відповідно до ст. 78 КК України, вимагає призначення йому покарання і за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, які визначають, що, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, і остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що в своїй сукупності переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , відсутність у нього критичної оцінки своїх дій, його небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено, як не було наведено таких доводів стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3