Справа № 753/8489/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4601/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ), ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000672від 31 січня 2024 року за апеляційними скаргами прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 15.02.2011 року Апеляційним судом м. Києва за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі;

початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з 31.01.2024 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у період із 31.01.2024 року по день набрання вироком законної сили, в розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавленню волі;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 31.01.2024 року приблизно о 01 годині 36 хвилин, перебував на сходинковому майданчику 2-го поверху 3-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_2, де палив цигарки. В цей час на сходинковому майданчику третього поверху за вказаною адресою знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а тому почувши розмови, ОСОБА_7 , піднявся на третій поверх, де в ході розмови між ним та ОСОБА_11 розпочався словесний конфлікт, в який втрутився чоловік ОСОБА_11 - ОСОБА_10 , після чого конфлікт продовжився вже між ними та переріс в обопільну бійку, в ході якої у ОСОБА_7 виник раптовий умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , керуючись яким, ОСОБА_7 дістав з кишені невстановлений предмет з колюче-ріжучими властивостями та наніс ним не менше дев`яти ударів ОСОБА_10 в ділянку грудної клітки та живота з правого боку, спричинивши останньому легкі та тяжкі тілесні ушкодження.

Однак, ОСОБА_7 не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як ОСОБА_11 відштовхнула ОСОБА_7 від потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме постановленням судового рішення незаконним складом суду. На обґрунтування своєї позиції вказав, що в ухвалі від 09.07.2024 року суд прийшов до передчасного висновку про необхідність задоволення клопотання захисника та подальший розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 одноособово судом у складі головуючого судді, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, тоді як згідно зі сталою практикою ВС щодо реалізації права обвинуваченого на розгляд кримінального провадження належним судом, незалежно від стадії вчинення кримінального правопорушення та заявленого стороною захисту клопотання кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді мало здійснюватися колегіально судом у складі трьох суддів. Просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що суд належним чином не спростував доводи сторони захисту щодо перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони, вказавши лише, що не доведено групового нападу, однак допитані з цього приводу свідки зацікавлені у наданні показань на користь потерпілого, а доводи захисту про те, що застосування фізичної сили почалось саме зі сторони потерпілого, та продовжилось у виді завдання ударів обвинуваченому на сходовому майданчику, утримання його потерпілим біля стіни, де в цей час перебувало декілька осіб на стороні потерпілого, перекидання обвинуваченого потерпілим через себе на сходи, де потерпілий та свідки продовжили здійснювати на нього фізичний вплив, заштовхуючи та утримуючи в тамбурі між квартирами, суд так і не спростував. Зазначив, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що саме потерпілий перший підійшов до ОСОБА_7 , який не застосовував ні до кого з присутніх фізичну силу, і саме потерпілий перший почав здійснювати фізичний вплив на нього шляхом чи то захвату шиї чи то просто тримання руки, намагаючись спустити чи відвести його на 2 поверх, а тому з цього моменту ОСОБА_7 вже перебував у стані необхідної оборони, оскільки мав підстави вважати, що його здоров`ю загрожує небезпека, що узгоджується з позицією ККС ВС від 12.07.2023 № 446/837/21. Крім цього зауважив, що надані свідками покази суперечать між собою, а також тим показам, які були надані на досудовому розслідуванні, та тим діям та поясненням, які зафіксовані в протоколах слідчих експериментів, однак відповідні доводи захисту з цього приводу суд не оцінив та не проаналізував, внаслідок чого хронологію подій та всі обставини справи, зокрема хто перший почав застосовувати фізичну силу, в якому місці та при яких обставинах ОСОБА_7 наносив удари, в якому положенні вони між собою перебували, в якому місці та при яких обставинах виник умисел, в якому місці та при яких обставинах ОСОБА_11 відштовхнула ОСОБА_7 , суд не встановив та у оскаржуваному вироку фактичні обставини справи виклав так як в обвинувальному акті. Також вказав, що висновок експерта від 19.04.2024 року не може бути визнаний як належний та допустимий доказ, оскільки всупереч ст. 102 КПК України та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не містить викладу фактичних даних переглянутих відеозаписів слідчих експериментів у зв`язку з чим експерт не наводить, які фактичні дані із цих відеозаписів враховувались ним при наведенні висновків про те, що тілесні ушкодження могли утворитися лише при тих обставинах, що вказані у відеозаписах слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 і не могли утворитися за обставин, які містяться у відеозаписі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 . Захисник вважає необґрунтованими і висновки суду про те, що травма руки обвинуваченого утворилась в результаті падіння з потерпілим на сходи після нанесення ударів обвинуваченим, оскільки такі висновки суд зробив без посилання на досліджені докази, тоді як з показів обвинуваченого вбачається, що руку йому було зламано саме в результаті першого падіння на сходовий майданчик зі сходів, які ведуть на 3 поверх, і саме ця травма не давала йому можливості захищатися від посягань потерпілого та інших осіб, і такі покази підтверджуються електронними рапортами, висновком експерта від 03.04.2024 року. Щодо наявності умислу, захисник вказав, що наявність такої кількості тілесних ушкоджень не може беззаперечно свідчити про умисел, як про це вказав суд, оскільки навіть якщо виходити з тієї версії подій, що висловив потерпілий, то удари в грудну клітку та живіт обвинувачений наносив лівою рукою, коли він був притиснутий до стіни, що навпаки свідчить про самозахист, як і те, що такі удари є не глибокими, що свідчить про нанесення ним ударів як виходило з метою припинення посягання. Додатково вказав, що жодними доказами не підтверджено намагання обвинуваченого нанести удари в обличчя потерпілому, чому нібито завадила ОСОБА_11 , яка відштовхнула його, як і те, що ОСОБА_7 якимось чином висловлювався на адресу потерпілого чи інших осіб з наміром їх убити або заподіяти тілесні ушкодження, натомість потерпілий сам казав, що обвинувачений оборонявся від нього. Просили оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та заперечувати проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Тобто норми ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі, закріплюють право особи на розгляд справи судом, встановленим законом, який серед іншого передбачає дотримання вимог щодо призначення складу суду та визначення кількості суддів для розгляду конкретної справи.

Положення чинного Кримінального процесуального кодексу України передбачають загальне правило, згідно з яким кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою цієї статті (ч. 1 ст. 31 КПК України).

Частиною 3 статті 31 КПК України визначено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.04.2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження № 0000672 від 31 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024 року для розгляду вищевказаного кримінального провадження визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В подальшому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, призначено судовий розгляд, який визначено проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

На обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 хоч і обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, однак згідно з ч. 4 ст. 68 КК України таке покарання йому не може бути призначене, а оскільки клопотання про колегіальний розгляд відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України обвинувачений не заявляє, то підстави для колегіального розгляду відсутні.

Разом з тим, такі висновки суду першої інстанції щодо можливості здійснення розгляду вищевказаного кримінального провадження суддею одноособово колегія суддів вважає помилковими та такими, які не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено довічне позбавлення волі, то відповідно до сталої практики Верховного Суду щодо реалізації права обвинуваченого на розгляд кримінального провадження належним судом незалежно від стадії вчинення особливо тяжкого злочину та заявленого обвинуваченим клопотання (постанова ВС від 07.11.2023 року у справі № 644/5171/20), кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо ОСОБА_7 мало здійснюватися колегіально судом у складі трьох суддів відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України, що свідчить про те, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2025 рокущодо ОСОБА_7 ,який був ухвалений одноособово - судом у складі головуючого судді, є судовим рішенням, яке ухвалено незаконним складом суду.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Із урахуванням викладеного, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 не може вважатись законним, обґрунтованим і вмотивованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з цим, при новому розгляді слід усунути зазначені порушення, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, та в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2025 рокущодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк його дії на 60 днів, а саме до 18 жовтня 2025 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4