В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 21 травня 2025 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0004779, яке внесене до ЄРДР 05 жовтня 2023 року стосовно:

ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Узин Білоцерківського району Київської області, громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 128 КК України (далі угода про визнання винуватості),

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувалася у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за таких фактичних обставин.

03 жовтня 2023 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді № 1 по АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_6 , під час сварки схопила останню за верхню частину рук та штовхнула, у зв`язку з чим потерпіла ОСОБА_6 впала на ліву руку на бетонну підлогу.

Внаслідок цього, ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу до потерпілої, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому ІІІ-ї п`ясткової кістки лівої кисті, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідний тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та їх правовою кваліфікацією за ст. 128 КК України.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, сторони врахували, що обвинувачена ОСОБА_4 щиро розкаялася, про що свідчить визнання нею винуватості.

Обвинувачена ОСОБА_4 зобов`язалася беззастережно визнати пред`явлене їй обвинувачення в повному обсязі.

Сторони погодились на призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання передбаченого санкцією ст. 128 КК України у виді позбавлення волі на 1 (один) рік.

Сторони погодились, що на підставі ст. 75 КК України, обвинувачена ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного їй покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснені наслідки укладення та затвердження цієї угоди.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпіла надала прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отож, у кримінальному провадженні № 0004779, яке внесене до ЄРДР 05 жовтня 2023 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченій роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також засвідчила, що вона цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Погоджене в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже призначене в межах санкції ст. 128 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше не судима, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно та визначене з врахуванням обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Суд вважає, що визначене в угоді про визнання винуватості покарання зможе досягти мети визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та попередження, як нею, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 виконала взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнала свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості узгодили обвинуваченій ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до неї положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про її особу, ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти на неї обов`язки, які визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У ході судового розгляду установлено, що згідно з постановою від 26 жовтня 2023 року, визнана речовим доказом: медична карта стаціонарного хворого № 10874 на ім`я ОСОБА_6 .

Вказана картка повернута КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2».

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Отже, на підставі викладених норм, суд залишає речові докази власнику.

Підстав для застосування запобіжного заходу, судом не встановлено, тоді як заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, а цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 21 травня 2025 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання, передбачене санкцією вказаної норми, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 21 травня 2025 року.

Речовий доказ: медичну карту стаціонарного хворого № 10874 на ім`я ОСОБА_6 залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_7

Київської області