Єдиний унікальний номер: 448/1155/25
Провадження № 1-кп/448/175/25
У Х В А Л А

судового засідання

02.07.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м.Мостиська по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000096 від 09.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 ,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

І. Суть клопотання, що вирішується.

1. В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000096 від 09.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яке надійшло до суду 27.06.2025 та згідно ухвали судді від 30.06.2025 в даному кримінальному провадженні на 02.07.2025 призначено підготовче судове засідання.

2. Через канцелярію суду 01.07.2025 прокурор ОСОБА_4 подав письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою без визначення розміру застави, яке долучене до матеріалів справи.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Зокрема, посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08 квітня 2025 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, керуючись прямим умислом спрямованим на вчинення умисного вбивства односельчанина ОСОБА_6 , завдав останньому декілька ударів молотком в ділянку голови зліва, після чого наніс один удар кухонним ножем у ділянку шиї зліва, чим спричинив потерпілому колото-різану рану шиї, внаслідок чого ОСОБА_6 помер на місці.

3. Вказує, що 11.04.2025 ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, беї визначення розміру застави, а 04.06.2025 рішенням слідчого судді вищевказаної судової інстанції строк даного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 продовжено до 09.07.2025. Стверджує, що ризики наведені у вказаній ухвалі, на даний час, не відпали, не змінилися, не зменшилися та продовжують існувати.

4. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з їхніми, з метою уникнення можливого факту притягнення її до кримінальної відповідальності.

5. Зазначає, що також є наявний ризик вчинення ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що обвинувачений вчинив інкримінований злочин, будучи раніше судимим за ч.2 ст.121 КК України, звільнений з місць позбавлення волі 04.10.2024, що не виключає можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

6. Також зазначає, що за вчинене кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 , у випадку його доведення в суді, обвинуваченому загрожує безальтернативне покарання, санкція якого передбачає від семи до п`ятнадцяти років, що не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою. Також просить не визначати розмір застави, у зв`язку з тяжкістю злочину та його надзивачайно високим ступенем суспільної небезпеки.

7. Прокурор зазначає, що інші запобіжні заходи, які не пов`язані з триманням під вартою, не здатні запобігти вищенаведеним ризикам, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 своїх процесуальних обов`язків.

ІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі.

8. У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав повністю клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення застави, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому клопотанні, просив його задовольнити.

9. Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що отримав копію вказаного клопотання завчасно та ознайомився із її змістом, не заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

10. В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_3 .

11. Потерпіла ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання не подала.

ІІІ. Встановлені Судом обставини.

12. Як вбачається із досліджених Судом доказів, розпочато кримінальне провадження №0000096 від 09.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

13. 11.04.2025 ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, беї визначення розміру застави, а 04.06.2025 рішенням слідчого судді вищевказаної судової інстанції строк даного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 продовжено до 09.07.2025.

14. Дане кримінальне провадження надійшло до суду 27.06.2025 та згідно ухвали судді від 30.06.2025 в даному кримінальному провадженні на 02.07.2025 призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

ІV. Мотиви, з яких виходить Суд, положення закону, якими він керується та висновок Суду.

15. Відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

16. Згідно ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подано до суду прокурором відповідно до ст.199 КПК України та відповідає вимогам ст.184 цього Кодексу.

17. Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

18. Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

19. В силу вимог ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

20. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі Вєренцов проти України ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи (п. 26 рішення ЄСПЛ у справі Гарсія Руіс проти Іспанії ).

21. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі Єлоєв проти України) після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.02.2011).

22. Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Летельє проти Франції № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії №33977/97 від 26 липня 2001 року.

23. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

24. Як вбачається з положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

25. Судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу оцінено в сукупності такі обставини:

- вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення у вчинення нею кримінального правопорушення, зокрема, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення.

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини: ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що усвідомлює обвинувачений;

- вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не є особою з інвалідністю;

- міцність соціальних зв`язків обвинуваченого: обвинувачений має зареєстроване місце проживання;

- обвинувачений має судимість за ч.2 ст.121 КК України.

Щодо ризиків передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує прокурор.

26. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії").

27. Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

28. Судом, при оцінці суворості можливого покарання та у світлі факторів, які оцінені в сукупності досліджених обставини, встановлено, що існує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не встановлено стримуючі фактори, які свідчать, що обвинуваченим не будуть вживатися спроби для запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судове засідання.

29. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі Яжинський проти Польщі ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на потерпілих, свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

30. Як вбачається із додатків до обвинувального акту, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак, ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, допит свідків судом ще не розпочато.

На підставі викладеного, Суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, має місце у зв`язку з не проведенням у судовому засіданні допиту свідків та потерпілої.

31. Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, крім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

32. З огляду на викладене, та встановивши наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, Суд вважає, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою та необхідною мірою для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

33. Суд приходить до переконання, що для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні всі обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

34. Враховуючи наведене та оцінивши всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу в їх сукупності, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

35. Згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

36. Однак, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні у випадку вчинення злочину, який спричинив загибель людини;

37. Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері проти життя та здоров`я особи, що спричинив смерть людини, підстав для застосування визначення розміру альтернативи у вигляді застави суд не вбачає.

З цих підстав, та керуючись положеннями статтей 131, 132, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 315, 369, 395 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання прокурора Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до затримання фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення застави, тобто до 30 серпня 2025 включно.

3. Копію ухвали вручити захиснику обвинуваченого та прокурору, направити для відома і виконання у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» та для вручення обвинуваченому ОСОБА_3 .

4. Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

5. Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

6. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали складений 04.07.2025 о 09.30 год.

Суддя ОСОБА_9