ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/185/22 Номер провадження 11-кп/814/1353/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2021 року за №0000533, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Горішні Плавні Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження щодо неї на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що з дати вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, станом на момент розгляду клопотання закінчився трирічний строк притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності.

За змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкриміновано те, що вона 24 жовтня 2021 року приблизно о 03 годині 30 хвилин біля під`їзду №4 по АДРЕСА_2 у ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_12 умисно схопила її обома руками за шию та почала стискати з метою удушення, заподіявши ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_13 умисно схопила ОСОБА_12 за четвертий палець правої руки та із силою потягнула його у бік, спричинивши їй середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Такі дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України як умисне нанесення потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор - начальник Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 березня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що ОСОБА_8 не підпадає під дію п.2 ч.1 ст.49 КК України, оскільки обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за вчинення якого передбачено найсуворіше покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та п`ятирічний строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності, визначений у п.3 ч.1 ст.49 КК України, не сплинув.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію обвинуваченої та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що місцевий суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України з подальшим закриттям кримінального провадження, є обґрунтованими.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу місцевого суду суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким за змістом п.2 ч.1 ст.413 КПК України визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальним проступком є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.2 ст.12 КК України).

Нетяжкий злочин - це передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років (ч.4 ст.12 КК України).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, згідно з ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого визначено покарання, серед іншого, у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років.

Тому посилання місцевого суду на те, що вказане вище кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків позбавлені підстав.

Частиною 1 ст.49 КК України встановлено диференційовані строки давності.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

п.2) 3 роки - в разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, чи в разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років (п.2);

п.3) 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Частиною 2 ст.49 КК України передбачено загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років - із часу вчинення злочину; 5 років - із часу вчинення кримінального проступку.

Зазначені вище приписи кримінального закону в редакції станом на дату кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та в чинній редакції є аналогічними за своїм змістом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 інкриміновано вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, 24 жовтня 2021 року. Цю ж дату інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення було встановлено та враховано місцевим судом.

Таким чином, строк притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України визначено в п.3 ч.1 ст.49 КК України, та він становить 5 років, а не 3 роки, про що необгрунтовано йдеться в оскаржуваній ухвалі.

Проте станом на момент розгляду клопотання судом першої інстанції, а також і на момент апеляційного розгляду вказаний вище п`ятирічний строк не сплинув, строки давності притягнення ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України, не закінчились, через це місцевий суд, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність (застосувавши закон, який не підлягає застосуванню - п.2 ч.1 ст.49 КК України), дійшов помилкового й безпідставного висновку про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо неї з посиланням на приписи п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи викладене вище та особливості необхідного процесуального руху справи після скасування судового рішення (необхідність продовження подальшого розгляду кримінального провадження місцевим судом), ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та призначити новий розгляд у цьому суді.

Під час нового розгляду слід урахувати наведене вище, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК України, за наслідком чого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4