Номер провадження: 11-кп/819/359/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/7748/25 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7748/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.5 ст.407 КК України.

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.07.2025 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 08.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.5 ст.407 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 20.07.2025 включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

У випадку залишення ухвали в силі, просить визначити обвинуваченому розмір застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яку постановлено з порушенням норм кримінального процесуального закону.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що ризики відповідно до ст.177 КПК України щодо нього в даному кримінальному провадженні відсутні, жодного доказу на їх підтвердження немає.

Захисник указує, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 визнає себе винним за ч.5 ст.407 КК України та бажає повернутися для продовження військової служби. За ч.2 ст.114-2 КК України не визнає себе винним, оскільки передав інформацію про своє місцеперебування цивільній дружині, куди і попали координати камери.

Враховуючи те, що у ОСОБА_8 не виник умисел на передачу вказаної інформації третім особам, вказана інформація була передана виключно його співмешканці, яка провокувала його на надання цієї інформації. Вважає, що саме з її боку була провокація злочину та у ОСОБА_8 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.

Також, на її думку, у цьому випадку відсутні взагалі ризики, оскільки після 05.10.2024 ОСОБА_8 продовжував проходити службу у військовій частині, та ним не було вчинено подібних аналогічних кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 не переховувався від органів досудового розслідування, не впливав на свідків, після залишення частини не намагався втекти, проживав за адресою своєї реєстрації.

Вважає, що обґрунтована підозра не дає підстав для застосування запобіжного заходу.

Крім того, вказує на те, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до ч.6 ст.176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.177, 178 КПК України, що не позбавляє можливості слідчого судді, суд застосувати інший , більш м`який запобіжний захід, визначений КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання апеляційних вимог сторони захисту, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи захисника з цього приводу є неприйнятними.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на сьогодні не зменшились і не припинили існувати, а також з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що він обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, не зменшились.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 , не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, суд врахував реальну наявність ризиків, а також суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Ці обставини встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , однак дані ризики на сьогодні не припинили існувати та не зменшились.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушення, із застосуванням насильства, докази по якому ще не досліджені, потерпілий та свідки по справі не допитані, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного /обвинуваченого/ (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки цієї особи під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), її поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного /обвинуваченого/, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний /обвинувачений/ обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може ухилитись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, колегія суддів бере до уваги той факт, що судовий розгляд перебуває на початковому етапі, тому суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані допитаних під час досудового розслідування свідків обвинуваченому відомі, що не виключає можливість їх подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої показання на користь обвинуваченого.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Також існує імовірність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину (ч.2 ст.114-2 КК України), спрямованого проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що саме по собі і створює підвищену вірогідність того, що існує достатнє підґрунтя для вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 , на що посилається сторона захисту, не зменшують встановлені судом ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою його належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ці ж обставини існували і на момент скоєння кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 .

А тому твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, місце проживання яких йому достовірно відомо, вчинити інше кримінальне правопорушення; а також з метою забезпечення виконання ним процесуальних рішень та запобігти спробам перешкоджати встановленню істини у справі.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

При цьому судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що існує передбачена законом можливість для визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не ґрунтуються на законі, оскільки ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

При цьому захисником не зазначено, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 давали суду підстави застосувати щодо нього запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог захисника, враховуючи положення ч.6 ст.176 та ч.3,4 ст.183 КПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.05.2025 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 20.07.2025 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4