Справа № 333/9332/24
Провадження № 1-кп/333/449/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0001347 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією (далі за текстом - рф).

За загальновідомими фактом, в порушення норм міжнародного права, приблизно о 05 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року підрозділи збройних сил та інших збройних формувань рф на виконання наказів вищого військового та політичного керівництва рф щодо розв`язання агресивної війни та воєнного конфлікту проти України, із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, вторглись на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частин території суверенної України, у тому числі Мелітопольського району, зокрема Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

З метою відсічі військовій агресії рф 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною радою України, зокрема Указом від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року (№ 3564-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Починаючи з 25.02.2022 Мелітопольська міська територіальна громада, а з 26.02.2022 весь Мелітопольський район, тимчасово окуповані представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (в редакції від 07.05.2024) «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією»), що у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 19.05.2024) є незаконним і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Разом з тим, приблизно у третій декаді квітня 2022 року представниками зф рф всупереч порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншим діючим нормативно-правовим актам, цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію Мелітопольського району Запорізької області т.зв. «военно-гражданскую администрацию Мелитопольского района Запорожской области», яка розташована за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Михайла Грушевського (колишня назва - Карла Маркса), будинок 10, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та безпосередньої реалізації всіх узурпованих владних повноважень діючої Мелітопольської районної ради Запорізької області та відповідної державної адміністрації.

Так, положеннями п. 6 ч.1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними рф самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.

В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Так, встановлено, що приблизно з другої декади листопада 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області маючи проросійські погляди, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої зф рф, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф рф та окупаційної адміністрації - т.зв. «военно-гражданской администрации Мелитопольского района» та добровільно зайняв посаду т.зв. «першого заступника голови» (мовою оригіналу: т.зв. «первого заместителя главы») в межах незаконно створеного окупаційного органу влади держави-агресора на тимчасово окупованих територіях Запорізької області, а саме т.зв. «Військово-цивільної адміністрації Мелітопольського району Запорізької області» (мовою оригіналу: «Военно-гражданская администрация Мелитопольского района Запорожской области»), яка розташована за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Михайла Грушевського (колишня назва - Карла Маркса), будинок 10, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зокрема курирування підрозділів окупаційної адміністрації Мелітопольського району, а саме: «отдела правового обеспечения и противодействия корупции», «отдела ЖКХ, архитектуры, транспорта, связи и дорожной деятельности», «отдела гражданской обороны, чрезвычайных ситуаций и территориальной безопасности», «архивного отдела» та «отдела опеки и попечительства, делам несовершеннолетних и защите их прав, социальной защиты населения».

Займаючи посаду т.зв. «первого заместителя главы Военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области» ОСОБА_5 в межах незаконно наданих йому окупаційною адміністрацією повноважень здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, у тому числі виконання вказівок т.зв. «главы Военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области» ОСОБА_6 .

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 за викладених вище обставин вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, що кваліфікується, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Обґрунтування застосування судом in absentia

У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду у порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачений викликався до суду як за місцем свого проживання, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явився.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району, Запорізької області), яка розпочалася із повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

Докази, які досліджені судом в ході розгляду кримінальної справи

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Фактичними даними, що містяться в наступних джерелах доказів:

-дорученні начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про проведення досудового розслідування від 27.08.2024 у кримінальному провадженні за № 0001347 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України;

-повідомленні начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про прийняття до провадження кримінального провадження;

-постанові начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні від 27.08.2024;

-постанові заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 27.08.2024 про призначення групи прокурорів;

-рапорті слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області про самостійне виявлення кримінального правопорушення від 27.08.2024;

-постанові прокурора групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області від 19.09.2024 про виділення матеріалів досудового розслідування;

-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0002484 від 28.12.2022, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування, правова кваліфікація ч. 5 ст. 111-1 КК України;

-рапорті слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області від 28.12.2022;

-дорученні начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 28.12.2022 про проведення досудового розслідування;

-повідомленні начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про початок досудового розслідування;

-постанові начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про створення груп слідчих для здійснення досудового розслідування від 28.12.2022;

-постанові заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 29.12.2022 про призначення групи прокурорів;

-постанові заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 01.05.2023 про зміну групи прокурорів;

- постановою слідчого УСБУ в Запорізькій області від 17.09.2024 року про оголошення ОСОБА_5 у розшук;

- клопотанням прокурора Запорізької обласної прокуратури про здійснення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні;

- повідомленням про підозру слідчого слідчого відділення УСБУ в Запорізькій обл., від 29.08.2024 в рамках кримінального провадження № 0001347 від 27.08.2024;

- постановою слідчого УСБУ в Запорізькій області від року про оголошення розшуку транспортного засобу ГАЗ 24 2445 (1979), д.р.н. НОМЕР_1 ;

- постановою слідчого УСБУ в Запорізькій області про залучення спеціаліста від 28.08.2024;

- протоколом огляду від 28.08.2024 з додатком № 1 за участю спеціаліста, за змістом якого об`єктом огляду був Інтернет, який містить інформацію щодо добровільного зайняття посади ОСОБА_5 в окупаційній адміністрації;

- протоколом огляду від 14.10.2024 за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого об`єктом огляду була інформація щодо впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти на тимчасово окупованій території Запорізької області, на яких зображений ОСОБА_5 , приймаючий участь у публічних заходах;

- протоколом огляду від 04.10.2024 з додатком за участю спеціаліста, згідно з яким під час огляду ресурсів мережі Інтернет встановлено наявність інформації щодо добровільного зайняття посади ОСОБА_5 в окупаційній адміністрації;

- протоколом огляду від 07.10.2024 з додатком, відповідно до якого предметом огляду був DVD-R диск від 07.03.2023 № 59/5/5/3-223т, який є додатком до протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з електронних інформаційних систем від 07.03.2023 № 59/5/5/3/683т. Оглядом вказаного диску встановлено обліковий запис в «Telegram» на ім`я « ОСОБА_8 », в якому виявлено контакти з абонентським номером, якими користується ОСОБА_5 , а саме: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 під назвою «Юрист Дм Сер». В діалозі «ТГ Мелитопольського района» виявлено повідомлення від ОСОБА_5 , якого додали в чат, як юриста, де він ділиться своїми контактними даними, зокрема, номером мобільного телефону ( НОМЕР_4 ) на запитання від « ОСОБА_9 »: «Добрый день, есть ли номер телефона кого то из юр. отдела, нужна консультация о учасников АТО?». Під час огляду також встановлено, що 24.08.2022 о 14:22 ОСОБА_5 опублікував повідомлення: «Уважаемые главы! Напоминаю о приближении срока исполнения распоряжения главы ВГА о предоставлении информации по участникам АТО»; 29.08.2022 о 07:40 год ОСОБА_5 опублікував повідомлення: «Приазовье и Новобогдановка, почему до сих пор не исполнено распоряжение главы ВГА о предоставлении информации по участникам АТО? Веселое ускоряемся с подписанным вариантом информации. Приазовье, Константиновка, Новое, Новобогдановка, Чкалова где еженедельная информация по трупам?»; 31.08.2022 о 14:40 ОСОБА_5 опублікував наступне повідомлення: «Уважаемые главы! К распоряжению главы ВГА МР № 47 от 29.08.2022» прикрепляю бланк доверенности единый для всех сельских поселений»; 19.09.2022 о 12:43 год ОСОБА_5 опублікував наступне повідомлення: «Уважаемые главы! 2 часа на выполнение. Заполненные таблицы скинуть на юротдел»; 29.09.2022 о 12:28 год ОСОБА_5 опублікував файл: «Памятка по обыскам.docх»; 30.11.2022 о 15:23 ОСОБА_5 опублікував наступне повідомлення: «Уважаемые главы! На завтрашнее совещание с главами, приглашены замминистра труда и соцполитики и начальник районного управления по вопросу выдачи талонов на бесплатный уголь. Каждому главе будет предоставлено слово по проблемам его поселения в данном вопросе»;

- ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2024 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001347 від 27.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України;

- ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2024, якою застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2024 року, якою накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження рухомого та нерухомого майна, яке належать ОСОБА_5 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2024 з додатком з DVD-R диском, за яким свідок ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_5 серед пред`явлених за фотознімками осіб під номером 4;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2024 за яким свідок ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_5 серед пред`явлених за фотознімками осіб під номером 4.

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що на початку війни перебувала в селі Олександрівка Мелітопольського району. У травні 2022 року бачила, як ОСОБА_5 пішов на співпрацю із окупаційною владою, зокрема, знімав прапор України, почав проводити організаційні заходи для окупаційної влади, скликав збори.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що станом на 23.02.2022 перебувала в селі Олександрівка Мелітопольського району. До окупації ОСОБА_5 працював в Олександрівській сільській раді. Після окупації ОСОБА_5 почав активно співпрацювати з окупаційною владою на посаді помічника керівника в сільській раді. Одного разу їй зателефонував ОСОБА_5 та запропонував роздавати місцевим російські гроші - по 10 000 російських рублів. Щоб хтось примушував ОСОБА_5 свідок не бачила.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що ОСОБА_5 був його сусідом, проживали разом на одній вулиці в селі Олександрівка Мелітопольського району. Знає, що ОСОБА_5 до окупації працював юристом в територіальній громаді. Після окупації, бачив, як ОСОБА_5 співпрацював з окупаційною владою, знімав український прапор, виносив документи та передав їх окупантам, казав, що Україна вже не повернеться, агітував місцевих нікуди не виїжджати, мав проросійські погляди.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинуваченого ОСОБА_5 документи, а також досліджені такі відомості:

- роздруківки картки Ф-1 на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- довідки УДМС України від 08.09.2023 року, згідно з якою ОСОБА_5 був документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон;

- довідки КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради від 31.08.2023 № 59/14/8093, згідно з якою ОСОБА_5 під наглядом лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався;

- довідки з Державного реєстрау актів цивільного стану громадян по місту Запоріжжю та Запорізькій області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за змістом якої встановлено, що останній одружений, має неповнолітню сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області від 06.09.2023, згідно з якою ОСОБА_5 на обліку, як отримувач пенсії не перебуває;

- довідки Центральної виборчої комісії від 06.09.2023 № 21-24-1609, відповідно до якої відомості щодо обрання на виборах ОСОБА_5 депутатом місцевої ради відсутні;

- згідно з довідкою РСЦ ГСЦ МВС України в Запорізькій області від 19.09.2023 за ОСОБА_5 зареєстровано наступні транспортні засоби: ГАЗ 24 2445 (1979), д.р.н. НОМЕР_1 та ВАЗ (2008), д.р.н. НОМЕР_5 ;

- інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно з якою, встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває: об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею 0,0995 га, кадастровий номер :02:025:0129;

- довідкою начальника Олександрівської сільської військової адміністрації від 25.06.2024 № 335/2024, за змістом якої ОСОБА_5 був прийнятий на роботу на підставі розпорядження сільського голови Олександрівської сільської ради від 03.03.2021 № 35-К та 01.08.2022 звільнений з посади начальника відділу на підставі розпорядження сільського голови № 25-к/тр за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Оцінка суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими одне одного та винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставинах.

Суд приймає, як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.

Дорученням Регіонального центру знадання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях адвоката ОСОБА_4 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст. ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_5 .

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2025 відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_4 , який був захисником на стадії досудового розслідування, отже останній обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування. Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження покладалася на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у допиті свідків та дослідженні доказів, виступав у дебатах та зазначив, що вина обвинуваченого не доведена, а кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає дійсності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та захисту вживалися достатні заходи щодо дотримання прав ОСОБА_5 , як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що судом були належним чином вжиті усі необхідні заходи повідомлення та інформування обвинуваченого ОСОБА_5 про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді. Останній повідомлялася у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про її виклик також публікувались на офіційному веб-сайті судової влади України.

Зміст досліджених доказів дає підстави стверджувати, що ОСОБА_5 діяв за вказівками та за погодженим планом із представниками російської федерації, а не з власної ініціативи, його діяльність була спрямована на впровадження нових правил та норм, які вже запроваджені та існують на території росії, одночасно не визнавав повноваження діючої української влади у місті, тобто вчиняв активні дії на запровадження та зміцнення влади окупаційної адміністрації. Є очевидним, що усі дії ОСОБА_5 приймались ним особисто, або за погодженням із невстановленими особами російської федерації та на їх вказівку, тобто останній добровільно надавав допомогу представникам іноземної держави, а саме: росії, у здійснення підривної діяльності проти України.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у колабораційній діяльності, у добровільному зайнятті керівної посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій - добровільно зайняв посаду «первого заместителя главы Военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области» в незаконно створеному органі влади «Военно-гражданской администрации Мелитопольского района Запорожской области», суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст.111-1 КК України з позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому та конфіскацією всього особистого майна.

Так, суд вирішуючи питання щодо застосування виду додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке у санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України зазначене як основне, враховує, що ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд застосовує обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 753/18479/16-к (провадження № 51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі № 171/869/21 (провадження № 51-838км22).

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 додатковий вид покарання у вигляді конфіскації особистого майна.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечних кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2024 обвинуваченому ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2024 на майно, яке належать ОСОБА_5 з огляду на призначення йому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного майна обвинуваченого.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 369-376, 615 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня його фактичного затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2024, на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 - земельна ділянка, кадастровий номер :02:025:0129; транспортний засіб «ГАЗ 24 2445», 1979 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ) - залишити без змін до фактичного виконання вироку в частині конфіскації всього належного ОСОБА_5 майна на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 КПК України, та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1