ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2455/25 Справа № 185/816/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0001346 від 12 жовтня 2024 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Крижопіль, Вінницької області, громадянина України, працюючого на посаді водія в Благодійному фонді «МОАС-Україна», із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного остаточного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 роки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань апробації та відповідно повідомляти про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

12 жовтня 2024 року, приблизно о 03 годині 36 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно із тимчасовим реєстраційним талоном ХХР №061104 від 28.07.2022, належить БО «БФ МОАС-Україна», рухався у темний час доби, без зовнішнього електроосвітлення, по сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Дніпровській м. Павлоград, Дніпропетровської області, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку з дорожніми знаками 3.29, та дорожньою розміткою 1.3. та 1.5. Правил дорожнього руху України, з боку м. Дніпро у напрямку м. Покровськ Донецької області, де в цей час на проїжджій частині вул. Дніпровської м. Павлоград навпроти будівлі АЗС «АМІК», що розташована за адресою: вул. Дніпровська, буд. 573 А, стояв спиною до автомобілю пішохід ОСОБА_10 .

Так, водій ОСОБА_6 , порушуючи п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б) та 12.3., 12.4 та 12.9 б) Правила безпеки дорожнього руху України (далі -ПДР), не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров?я громадян, виявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 3.29 ПДР, зі швидкістю приблизно 60 км/год, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та, як наслідок, скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задню поверхню тулуба пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілий від отриманої сумісної травми тіла помер на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.4 та 12.9 б) ПДР, знаходяться у причинно-наслідковому зв?язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження зазначені у висновку експерта №717 пв від 12.10.2024 року, внаслідок яких настала його смерть.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляції:

- прокурор просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного остаточного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 роки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та доведеність його вини, зазначає, що призначене покарання є занадто м`яким та не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та наслідкам, які настали.

Зазначає про невмотивованість оскаржуваного вироку в частині незастосування до обвинуваченого у виді додаткового покарання, а саме позбавлення права керування транспортним засобом. З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, та грубе порушення ПДР, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання, що слугуватиме ефективним виправленням та запобіганню у подальшому вчиненні аналогічних злочинів.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили оскаржуваний вирок суду залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів доходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, офіційно працевлаштований, працює на посаді водія в Благодійному фонді МАОС-Україна, наявність пом`якшуючих покарання обставини, а саме щире каяття, визнання вини та відшкодування завданих збитків потерпілій, та відсутність обтяжуючих обставин.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керування траснпортним засобом, втім з можливістю звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цієї обвинуваченої та попередження нових злочинів та належних підстав для його погіршення за видом та/або розміром не вбачає.

Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор зазначає про безпідставне незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі, згідно санкції статті 286 КК України має право не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновок в частині призначення ОСОБА_6 покарання, місцевий суд виходив з того, що він вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, раніше не судимий, працює на посаді водія в Благодійному фонді МАОС-Україна, вину у скоєному визнав, щиро розкаявся, а тому в своїй сукупності вказані дані свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без призначення додаткового покарання.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, активно сприяв проведенню досудового розслідування та судового розгляду, добровільно відшкодував завдану потерпілій шкоду, що свідчить про негативну оцінку своєї поведінки, бажання виправити ситуацію, а також готовність понести покарання за свої дії.

Також, колегія суддів зважає на встановлені судом фактичні обставини справи, а саме те, що подія мала місце темний час доби на неосвітленій ділянці дороги де знаходився потерпілий, без видимих розпізнавальних ознак. При цьому, звертається увага, що обвинувачений не залишив потерпілого в безпорадному стані та залишився на місці події.

Звертається увага, що згідно заяви потерпілої ОСОБА_11 , остання будь-який претензій не має та просить призначити для обвинуваченого покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховується відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також і той факт, що ОСОБА_6 працює водієм, і це єдине джерело доходу та засобів для існування, а тому враховуючи, що стороною обвинувачення не надано даних про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення ПДР в минуло чи за час посткримінального періоду, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без додаткового покарання.

Зважається на те, що прокурором в апеляційній скарзі не наведено змістовних доводів щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж максимального іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК України, який є достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням,без призначення додаткового покарання. Таке рішення не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права.

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду та свідчили би про неможливість досягти мети покарання через визначений судом першої інстанції порядок його відбування, прокурор в апеляційній скарзі не навів.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального застосування кримінального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0001346 від 12 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4