Номер провадження: 11-сс/813/1434/25
Справа № 523/5972/25 1-кс/523/4261/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 11.07.2025, якою в межах к/п № 0000008 від 16.01.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Киренськ Іркутської обл. рф, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.09.2025 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 08.09.2025 включно із визначенням розміру застави в розмірів 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри, вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, суд врахував відсутність будь-яких даних про зменшення ризиків для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував майновий стан обвинуваченого, його особу та встановив заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки слідчий суддя належним чином не встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а сторона обвинувачення не надала жодного доказу наявності таких ризиків. Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_8 не було повідомлено про підозру та не вжито заходів для вручення вказаного повідомлення у спосіб вручення повідомлень, оскільки для вжиття таких заходів підстав не настало.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на даному етапі є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, що є тримання під вартою.

Отже, законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану на території України до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.

Вказане спростовує доводи захисника щодо можливості обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу.

Одночасно, апеляційний суд констатує доведеність у вказаному кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_8 наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочини.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

На теперішній час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, в тому числі допит свідків, а тому, враховуючи загрозу суворості покарання, особливість інкримінованого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану,існують підстави для констатації наявності ризиків: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів захисника стосовно неповідомлення ОСОБА_8 про підозру у належний спосіб апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 16.01.2024 до ЄРДР була внесена інформація про к/п № 0000008 стосовно підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

30.01.2024 відділом організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу був складений Висновок службового розслідування за фактом неприбуття з відпустки військово- службовця призваного по мобілізації старшого солдата ОСОБА_8 , яким був підтверджений факт неприбуття останнього із відпустки до підрозділу.

У подальшому, 24.04.2024 слідчим Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві було складене повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

29.04.2024 прийнята Постанова про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_8 .

Згодом, 10.07.2025 відновлено досудове розслідування, оскільки 10.07.2025 було встановлене місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 та 10.07.2025 він був затриманий.

10.07.2025 підозрюваному ОСОБА_8 під розписку повідомлено та вручено повідомлення про підозру, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

За приписами ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Отже, з врахуванням наведеного, орган досудового розслідування у встановленому законом порядку не встановивши та вичерпавши можливості встановити місце перебування підозрюваного, оголосив у розшук підозрюваного та після встановлення його місця перебування у визначеному законом порядку ознайомив його зі змістом підозри, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Крім того, органом досудового розслідування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, також, було вручене підозрюваному в установлені законом строки.

Враховуючи викладене вище та всупереч твердженням сторони захисту, апеляційний суд доходить висновку про те, що ОСОБА_8 в зазначеному к/п № 0000008 статусу підозрюваної особи набув. Одночасно, апеляційний суд зауважує, що особа не позбавлена у встановленому законом порядку оскаржити повідомлення про підозру.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, оскільки доводи захисника не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 11.07.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4