ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/259/25 Справа № 212/2963/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000157 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.11.2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, звільнений 08.08.2023 року умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 16 днів позбавлення волі

визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

24.02.2024 року близько 17:10 години ОСОБА_7 приїхав на авто моделі «Фольксваген Джетта» реєстраційний номер НОМЕР_1 до будинку АДРЕСА_3 , де в нього біля вказаного будинку стався побутовий конфлікт з раніше не знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з мотивів гострої неприязні до нього.

Після чого, 24.02.2024 року близько 17:12 години ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, знаходячись у безпосередній близькості на відстані витягнутої руки від потерпілого ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар долонею лівої руки в праву лобово-скроневу ділянку голови ОСОБА_9 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забій м`яких тканин голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 314 від 04.03.2024 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання. Зауважує, що при призначенні покарання суд не взяв до уваги наявність попереднього вироку суду, за яким наявна невідбута частина покарання у вигляді позбавлення волі; крім того, призначене покарання за ч. 1 ст. 125 КК України є явно несправедливим внаслідок м`якості. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України призначити покарання у вигляді 150 годин громадських робіт; на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року остаточно призначити покарання у вигляді 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання суд повинен дотримуватись вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за даним вироком залишив поза увагою ту обставину, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, маючи не відбуту частину покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року у вигляді 8 місяців 16 днів позбавлення волі та додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Виходячи з положень п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» невідбутою частиною покарання за попереднім вироком щодо ОСОБА_7 треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково, тобто 8 місяців 16 днів позбавлення волі. А також додаткове покарання (або його невідбуту частину) за попереднім вироком.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на дані вимоги закону, залишивши поза увагою, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено умисне правопорушення 24.02.2024 р., тобто в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року, оскільки був звільнений 08.08.2023 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 16 днів позбавлення волі, що призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Також суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не звернув увагу на те, що за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року ОСОБА_7 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і крім цього на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Правовими орієнтирами Верховного Суду України, які визначені у п. 25 Постанови Пленуму № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

Крім того, оскаржуваним вироком встановлено, що, ОСОБА_7 приїхав на авто моделі «Фольксваген Джетта» реєстраційний номер НОМЕР_1 до будинку № 21 по вул. Угорській в Покровському районі м. Кривого Рогу, де вчинив вказане кримінальне правопорушення. Тобто, фактично проігнорував попереднє рішення суду щодо заборони керування транспортними засобами, що свідчить про суспільну небезпеку дій обвинуваченого та антисоціальну поведінку. За вказаних обставин обвинуваченому слід призначити покарання, яке реально змусить його особистість виправитись та попередити вчинення ним нових злочинів.

Згідно зі статтею 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виправлення, як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності» (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні статті 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті статті 414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної або касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на вищенаведене законним та справедливим покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів вважає покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.

У відповідності із вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Зі змісту пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання та в цій частині слід ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України призначити покарання у вигляді 150 годин громадських робіт; на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року остаточно призначити покарання у вигляді 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України призначити покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2016 року остаточно призначити покарання у вигляді 9 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирокнабирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: