Справа № 643/6891/25
Провадження № 1-кп/643/824/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 15 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000350 від 15 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 28 липня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відтак є підстави вважати, що при застосуванні більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою, в подальшому він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. Зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, маючи можливість вільного пересування та контактів, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Посилався, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може вчинити спроби незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, що вказує про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зауважив, що при поданні вказаного клопотання до суду він ураховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, наявність обґрунтованого повідомлення про підозру ОСОБА_7 . Враховуючи викладене, посилався, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконанню покладених на обвинуваченого обов`язків.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні 28 липня 2025 року, висловлюючи свою позицію з приводу заявленого прокурором клопотання покладалися на розсуд суду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , керуючись таким.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування - до 28 червня 2025 року включно.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 02 червня 2025 року було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на шістдесят днів - до 31 липня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 31 липня 2025 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він неодружений, не має дітей, тобто не має міцних соціальних зв`язків, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є неможливим.

Такі обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні. Матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту таких доказів суду не надано.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

Зважаючи на тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КК України, які, серед іншого, стали підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Крім того, представником власника майна ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 було заявлено клопотання про зняття арешту з належного ОСОБА_9 автомобілю - Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 , яке було арештоване на підставі слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025.

В обґрунтування ініційованого клопотання заявником зазначено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025 було накладено арешт на належний ОСОБА_9 автомобіль Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 . Посилався, що автомобіль вилучений після огляду місця ДТП 14.03.2025, як речовий доказ з метою збереження слідової інформації, та проведення слідчих дій. Зазначив, що на даний час слідчим проведено усі слідчі дії, ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0000350 має статус свідка, обвинувачення не було пред`явлено, справу передано до суду. Зазначив, що у кримінальному провадженні №0000350 були проведені усі експертизи щодо дослідження автомобіля, на яке було накладено арешт та подальше зберігання автомобіля на штраф майданчику є нераціональним та не відповідає меті, з якою допускається накладення арешту на майно. Проведена експертиза щодо технічного стану автомобіля, а також проведена автотехнічна експертиза, яка визначила, дії саме якої особи перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП. Крім того, посилався, що тривале зберігання транспортного засобу на штраф майданчику під відкритим небом, незахищеність від атмосферних опадів, негативно впливає на його технічний стан та може призвести до знищення майна, порушує право власника на розпорядження, володіння майном, що йому належить. На його думку, на даний час немає необхідності зберігати речовий доказ, у вигляді автомобілю Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим виникла необхідність скасувати арешт, та повернути автомобіль власнику.

28 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від адвоката ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд клопотання про зняття арешту з майна за відсутності ОСОБА_9 та його представника. У поданій заяві своє клопотання підтримали, просили його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні 29 липня 2025 року прокурор вважав за неможливе вирішувати вказане клопотання на даній стадії судового розгляду, вважав його таким, що заявлено передчасно.

Потерпілі та їх представник - адвокат ОСОБА_6 при вирішенні клопотання ОСОБА_9 покладалися на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні зазначила, що всі слідчі дії у даному кримінальному провадженні вже були проведені, вважала, що підстав для подальшого зберігання арештованого майна не має, вважала за можливе повернути вказане майно власникам на відповідальне зберігання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 було заявлено клопотання про зняття арешту з автомобілю Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , що перебував у постійному користуванні ОСОБА_7 , який накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025.

В обґрунтування ініційованого клопотання захисник зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025 було накладено арешт на автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 . Посилалася, що автомобіль вилучений після огляду місця ДТП 14.03.2025, як речовий доказ з метою збереження слідової інформації, та проведення слідчих дій. Зазначила, що на даний час слідчим проведено усі слідчі дії, ОСОБА_7 та його захисник не вимагають проведення додаткових слідчих дій, справа перебуває в суді. Посилалася, що на даний час немає необхідності зберігати речовий доказ - автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з чим виникла необхідність скасувати арешт.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримала вказане клопотання у повному обсязі. Зазначила, що наразі автомобіль знаходиться на штрафному майданчику, де є вірогідність його пошкодження. Посилалася, що вказаний автомобіль обвинувачений міг би продати задля часткового відшкодування шкоди, завданої потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Прокурор вважав за неможливе вирішувати вказане клопотання на даній стадії судового розгляду, вважав його таким, що заявлене передчасно.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 заперечував. Зазначив, що на даний момент ще не розпочато розгляд справи по суті. Зауважував, що позиція обвинуваченого наразі невідома, відтак, можливо знадобляться додаткові дослідження по справі. Щодо посилань захисника про можливість продажу автомобіля задля відшкодування шкоди зазначив, що у випадку задоволення судом цивільних позовів потерпілий, вказане питання може бути вирішено органами Державної виконавчої служби. Посилався, що у своєму клопотанні захисник просить зняти арешт з майна та передати його на відповідальне зберігання, однак не зазначає, кому саме та куди саме його передати, хто буде нести відповідальність за його збереження, позаяк обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою, а його місце проживання зареєстроване у м. Вовчанську Харківської області.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані суду прокурором матеріали, зокрема обвинувальний акт, реєстр матеріалів кримінального провадження, надані учасниками документи, доходить висновку про таке.

За правилами ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, які зокрема можуть бути у виді арешту майна.

Як це унормовано положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливою конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року було накладено арешт на вказаний у клопотанні автомобіль Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , та на автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний на праві власності ТОВ «ФКА-Фінанс», який перебуває у постійному користуванні обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що транспортні засоби можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд, вирішуючи клопотання ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , зважає на те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні перебуває на стадії підготовчого судового засідання, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочинався, прокурором докази по справі, які були здобуті під час досудового розслідування, зокрема які стосуються арештованих транспортних засобів Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 , та Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , ще не надавалися, а відтак, на даній процесуальній стадії стверджувати, що у застосуванні арешту на наведене у клопотаннях майно відпала потреба або що арешт на вказане майно накладено необґрунтовано, - підстави відсутні.

Крім того, суд ураховує, що потерпілими у даному кримінальному провадженні були пред`явлені цивільні позови.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що зняття арешту із зазначеного у клопотаннях майна може ускладнити розгляд кримінального провадження, позаяк станом на день розгляду клопотання достеменно стверджувати, що підстави для накладення арешту на вказане майно відпали, - неможливо, а тому клопотання, як таке, що заявлене передчасно, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що вони не позбавлені можливості звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна на стадії судового розгляду, а також роз`яснює, що питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні судом вирішується відповідно до вимог ст. 100 КПК України під час ухвалення вироку.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, посилаючись на наявність передбачених законом підстав.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні проти призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні заперечень не висловили.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, судом не встановлено.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні пред`явлені цивільні позови.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшли заперечення проти позову, в яких захисник посилається, що сума, заявлена у позові завищена, експертного дослідження на підтвердження моральної шкоди не заявлено та не проводилося. У зв`язку з тим, що позов у кримінальному провадженні повинен відповідати вимогам ст. 128, 129 КПК України та ст. 175-177 ЦПК України, просила справу розглядати без урахування позову, оскільки він не оформлений відповідно до вимог діючого законодавство.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду матеріали, доходить висновку про наявність підстав для прийняття до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням цивільних позовів потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За правилами ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Виходячи з наведеного вище, ураховуючи вимоги ст. 127, 128 КПК України, суд вважає за необхідне прийняти цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням.

Що стосується посилань захисника у запереченнях проти позову на те, що пред`явлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов не відповідає вимогам ст. 128 КПК України та ст. 175, 177 ЦПК України, то суд зважає на те, що у запереченнях не наведено жодних обґрунтувань щодо невідповідності пред`явленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову вказаним вимогами процесуального законодавства, натомість, зміст заперечень містить непогодження сторони захисту із розміром визначеної потерпілою ОСОБА_4 моральної шкоди, що не оцінюється судом на стадії вирішення питання про прийняття цивільного позову до спільного розгляду з кримінальним провадженням та, відповідно, не може слугувати перешкодою для прийняття цивільного позову.

Зважаючи на подані потерпілими цивільні позови у даному кримінальному провадженні, з огляду на положення ст. 61, 62, ч. 1 ст. 128 КПК України, потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слід визнати цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_7 - цивільним відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 177, 182, 197, 199, 369-372, главою 27 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 25 вересня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 25 вересня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна, належного ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіля Volkswagen Passat 1.8, державний номерний знак НОМЕР_1 , який накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025, - відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна, що перебував у постійному користуванні ОСОБА_7 , а саме: автомобіля Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2 , який накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 18 березня 2025 року у справі №953/2472/25 за матеріалами кримінального провадження №0000350 від 15.03.2025, - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 15 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у відкритому судовому засіданні на 05 серпня 2025 року на 13 годину 00 хвилин.

Прийняти цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до спільного розгляду з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 15 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнавши потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цивільними позивачами, а ОСОБА_7 - цивільним відповідачем.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 29 липня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1