№ 1-кп/755/379/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002034 від 04.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, зі слів займається волонтерською діяльністю, інваліда 3-ї групи, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , 03.06.2023 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходився за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де у цей же час перебував його брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким останній вживав алкогольні напої. У подальшому, 04.06.2023 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, у ході спільного вживання на кухні вищевказаної квартири алкогольних напоїв, між останніми виник словесний конфлікт, у ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень своєму брату ОСОБА_5 та перебуваючи в приміщенні кухні, штовхнув свого брата ОСОБА_5 , внаслідок чого, останній впав спиною на підлогу. У той час, як ОСОБА_5 лежав на підлозі, ОСОБА_5 , підійшовши до останнього, наніс йому не менше двох ударів в область грудної клітини, внаслідок чого, потерпілого було госпіталізовано до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.

Відповідно до довідки з КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 3330 від 04.06.2023 року, у потерпілого ОСОБА_5 було діагностовано: ЗТГК, перелом 7-11 ребер справа, пневмоторакс справа.

Згідно з висновком експерта № 042-1103-2023 від 20.07.2023 року: Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 04.06.2023 о 15:55, у нього виявлене тілесне ушкодження, а саме: закрита травма грудної клітки: перелом 7, 8, 9 ребер праворуч, пневмогідроторакс (наявність в плевральній порожнині крові та повітря) праворуч, емфізема м`яких тканин правої половини грудної клітки. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Позиція обвинуваченого

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 1 ст. 122 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 03.06.2023 року він повернувся з роботи додому, де у нього з його братом ОСОБА_5 , з яким разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, виник словесний конфлікт, під час якого, він штовхнув останнього на підлогу і коли той лежав на підлозі, наніс останньому удари кулаком в область грудної клітини. Після чого, він хотів викликати брату швидку медичну допомогу, однак, останній відмовився, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, та в подальшому, брат сам собі викликав швидку медичну допомоги, оскільки йому стало зле. На даний час, у них з братом хороші стосунки, він перед останнім вибачився і вони примирилися, дуже шкодує, що так сталося, ніколи раніше у них з братом подібних ситуацій не виникало, обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене та щиро кається, з кваліфікацією за ч. 1 ст. 122 КК України погоджується повністю, а тому, прохав призначити міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив про визнання своєї вини та можливість розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного щодо повного визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні. Участь захисника у кримінальному провадженні забезпечило реалізацію права на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Одночасно обвинуваченому роз`яснено, що у разі визнання ним своєї вини без повного дослідження доказів, він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував фактичних обставин кримінального провадження та вважав за можливе розглянути справу без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Зазначив, з обвинуваченим ОСОБА_5 вони порозумілися, останній попросив у нього вибачення і він йому пробачив, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: рапорту працівника поліції від 04.06.2023 року; протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.06.2023 року; протоколу огляду місця події від 04.06.2023 року; протоколів проведення слідчого експерименту від 04.06.2023 року та 05.06.2023 року; висновку експерта № 042-1103-2023 від 20.07.2023 року; відповіді на запит КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» від 21.06.2023 року № 1596/5; карти виїзду швидкої медичної допомоги № 7600-1 від 04.06.2023 року; постанов про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 05.06.2023 року, 30.06.2023 року та 11.07.2023 року; протоколів огляду предмету від 30.06.2023 року та 11.07.2023 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.06.2023 року; протоколу обшуку особи від 05.06.2023 року; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 16.08.2023 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 920 від 31.07.2024 року: На період кримінального правопорушення, у скоєнні якого на теперішній час обвинувачується ОСОБА_5 , а саме на період 04.06.2023 року, останній у той період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час, ОСОБА_5 за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Оцінка суду

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми діями вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України.

Щодо призначення покарання

Прокурор просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Потерпілий щодо призначення поклався на розсуд суду, зазначивши, що з обвинуваченим ОСОБА_5 вони порозумілися, останній попросив у нього вибачення і він йому пробачив.

Захисник, обвинувачений прохали суд врахувати пом`якшуючі обставини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, дані про його особу та призначити покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиція суду щодо призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, прохав вибачення у потерплого і той його вибачив, що було підтверджено у судовому засіданні останнім, цивільний позов не заявлено, раніше не судимий, інвалід 3-ї групи, має постійне місце проживання у м. Києва, за місцем проживання скарг на його поведінку від мешканців будинку не надходило.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому та те, що є інвалідом 3 групи (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, має постійне місце проживання у м. Києві, цивільний позов не заявлено, прохав вибачення у потерплого, раніше не судимий, інвалід 3-ї групи, за місцем проживання скарг на його поведінку від мешканців будинку не надходило), наявності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, думку потерпілого, який вибачив обвинуваченого, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення у даному випадку судом іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обвинуваченому ОСОБА_5 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого і буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75-76, 122 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи № 042-1103-2023 від 20.07.2023 року в розмірі 6 013 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: DVD-R диск, на якому міститься аудіозапис виклику швидкої медичної допомоги від 04.06.2023 року та DVD-R диск, на якому міститься аудіозапис на службу «102» Головного управління від 04.06.2023 року, що приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах;

- зв`язку ключів, які поміщено до спец. пакету KIV 1102840; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , яке поміщено до спец. пакету KIV 1142255; мобільний телефон марки «Nokia», який поміщено до спец. пакету KIV 1102839, що передані під зберігальну розписку обвинуваченому ОСОБА_5 - залишити в останнього.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя