печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, а саме транспортного засобу DODGE RAM 1500, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що арешт накладено необгрунтовано, оскількив матеріалах відсутні докази, що підтверджують зв`язок автомобіля із кримінальним правопорушенням або його набуття за кошти набуті протиправним шляхом, а власнику майна ОСОБА_4 не повідомлено про підозру, що виключає можливість законного обмеження його права власності.

У судовому засіданні засідання представник клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання в повному обсязі. Власник майна підтримав думку представника.

Слідчий чи прокурор у судове засідання не з`явилився, про причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши думку представнника, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна Заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000288 від 24.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною п`ятою статті 361, частиною третьою статті 362, частиною першою статті 366, частиною 4 статті 358 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 30.09.2024 року № 757/42002/24-к накладено арешт на транспортного засобу DODGE RAM 1500, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів клопотання, метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів.

Так встановлено, що постановою слідчого від 16.09.2024 року, зокрема, вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом.

Разом з тим, представник вказує, що вказаний автомобіль був придбаний на доходи ОСОБА_4 , отримані від зайняття законною підприємницькою діяльністю, відтак транспортний засіб не відповідає критеріям речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України.

Також слідчий суддя бере до уваги доводи представника, що факт придбання автомобіля протягом 2022-2024 років для особистого користування не може сам по собі свідчити про злочинне походження майна або про його зв`язок із правопорушенням.

Вказані обставини слідчий чи прокурором не спростовані.

Також з ухвали про накладення арешту на майна, та в матеріалах долучених прокурором не було наведено жодних доказів, які б свідчили про незаконне походження коштів, за які ОСОБА_4 придбав автомобіль.

Таким чином, органом досудового розслідування не надано будь-якого обґрунтування або доказу, що арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто яким чином автомобіль відноситься до кримінального провадження, або те, що вказаний транспортний засіб є засобом, предметом кримінального правопорушення або міг бути набутий кримінально-протиправним шляхом.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчому судді матеріали не містять даних, які б давали підстави вважати, що транспортний засіб, який належить ОСОБА_4 міг бути придбаний за кошти, отримані протиправним шляом, або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження а його вилучення призводить до порушення прав власника майна.

Крім того, суд бере до уваги доводи представника, що згідно ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрювано у кримінальному провадженні № 0000288 від 24.02.2023.

Таким чином, суд вважає, що подальший арешт майна, який є тимчасовим заходом забезпечення, не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном.

Враховуючи викладене, а також те, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті майна відпала, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, зважаючи на те, що вказане майно не відповідає критерія речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва № 757/42002/24-к від 30.09.2024 на майно, а саме з:

транспортного засобу DODGE RAM 1500, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1