Провадження № 11-кп/4808/180/25
Категорія ч.5 ст. 407 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду від 21.01.2025 щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-снайпера гірськоштурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, на утриманні має неповнолітню дочку, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_9 (конференція),

в с т а н о в и в :

1.Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання для виконання вироку.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави - до набрання вироком законної сили залишено без змін.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Так, на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про загальну мобілізацію» солдат ОСОБА_7 21.03.2023 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації до Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2023 року, № 81 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця-снайпера гірськоштурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, який справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині старший солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_7 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Однак, солдат ОСОБА_7 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах воєнного стану, будучи обізнаним із нормами вище вказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 22.09.2023 року не з`явився вчасно з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин, перебував поза її розташуванням до моменту його затримання працівниками УКР Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, тобто до 05.10.2024 року, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби.

3.Доводи апеляційної скарги обвинуваченого:

3.1. Вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає зміні з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

3.2. Призначаючи покарання, суд не звернув уваги на приписи ст. 65 КК України стосовно особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

3.3. Суд не взяв до уваги тієї обставини, що відповідно до досудової доповіді відповідного органу пробації, виправлення обвинуваченого та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

3.4. У обвинуваченого на утриманні є неповнолітня донька , характеризується за місцем проживання позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, хворіє на важкі хвороби, які перешкоджають йому проходження військової служби, тому як протипоказані фізичні навантаження.

3.5. У вироку суд, стосовно запобіжного заходу визначився - залишити його без змін до набрання законної сили, однак на досудовому розслідування та у суді діяв обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді застави, тому суд повинен був зазначити про повернення застави, як запобіжного заходу, заставодавцю, оскільки відсутнє рішення суду про звернення застави в дохід держави.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржений вирок змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, а в частині заходу забезпечення кримінального провадження, зазначити - про скасування застави та повернення її заставодавцю.

4. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

4.1. В судовому засіданні обвинувачений і захисник, доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

4.2. Прокурор заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

5. Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішення суду першої інстанції цим приписам відповідає.

Частина 5 статті 407 КК України передбачає єдиний вид покарання позбавлення волі строком від 5 до 10 років, без можливості його заміни або умовного звільнення.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України положення цієї норми не можуть бути застосовані до осіб, які вчинили злочини, передбачені ст. 407 КК України.

Верховний Суд неодноразово зазначав (справа №?750/2773/22 від 22.12.2022), що злочини, вчинені в умовах воєнного стану, мають високий ступінь суспільної небезпеки, і тому ст.?75 КК України не підлягає застосуванню, навіть при наявності пом`якшуючих обставин.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, а також роз`ясненнями п.?5 Постанови Пленуму ВСУ №?7 від 24.10.2003 року, ст.?69 КК України також не може бути застосована, якщо санкція статті передбачає єдиний вид покарання, і при цьому відсутні виняткові обставини, які би виправдовували відступ від передбаченого мінімуму. У випадку злочинів за ч.?5 ст.?407 КК України такі винятки не допускаються.

Суд першої інстанції вірно врахував обставини справи, зокрема щире каяття, хронічні захворювання, наявність неповнолітньої дитини, позитивну характеристику. Водночас, мінімальний строк позбавлення волі, передбачений санкцією, є необхідним і достатнім для досягнення цілей покарання відповідно до ст.?65 КК України. Проте це не є достатньою підставою для застосування умовного покарання, оскільки це прямо заборонено санкцією статті.

Суд першої інстанції законно визначив, що запобіжний захід у вигляді застави діє до набрання вироком законної сили. Питання про повернення застави не може бути вирішене до цього моменту, і не є предметом апеляційного оскарження вироку в частині призначеного покарання.

Таким чином, клопотання про повернення застави в даний час є передчасним.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 21.01.2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.5 ст. 407 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5