Справа № 748/1112/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/647/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника, особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000184 від 17 січня 2025 року за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2025 року, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Варва, Прилуцького району, Чернігівської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом,

В С Т А Н О В И Л А:

До Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Як встановив суд, 16 січня 2025 року близько 20 год. 00 хв. військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації курсант військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , знаходячись біля наметів на території 242-го загальновійськового навчального полігону, що неподалік АДРЕСА_1 , у ході конфлікту наніс один удар лезом ножа, який тримав у руці, в область грудної клітки зліва ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, ускладненого лівобічним малим пневмотораксом, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 167 від 26 березня 2024 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином ОСОБА_9 причетний до скоєння суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відтак, посилаючись на положення ст.ст. 18, 19, 93 КК України, а також ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

При цьому, як слідує з судового рішення, суд виходив з психічного стану ОСОБА_9 , підтвердженого висновком амбулаторної судово - психіатричної експертизи № 47 від 04.02.2025 року, так і характеру скоєного ним суспільно небезпечного діяння.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають його протиправну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» продовжено до вступу ухвали у законну силу.

В поданій апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2025 року змінити та застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Так, не заперечуючи вини особи у вчиненні інкримінованого злочину, апелянтом порушене питання щодо зміни виду примусового заходу медичного характеру на більш м`який, так як визначення закладу з надання психіатричної допомоги не є безальтернативним та він повинен визначатися, виходячи не тільки із тяжкості і об`єкту суспільно-небезпечного діяння, а й суспільної небезпеки особи. Тяжкість діяння визначає верхню межу суворості нагляду , цей критерій не є абсолютним, тому рішення, що ухвалюється на його підставі, повинно обов`язково співвідноситися з медичним критерієм. Вважає, що ОСОБА_11 діяв в умовах уявної оборони, його дії були пов`язані із зовнішніми обставинами та діями іншої особи, потерпілий ОСОБА_10 сам спровокував конфлікт та продовжив з`ясовувати стосунки, а дії ОСОБА_9 носили ситуаційний характер і були спрямовані на усунення об`єкту, який спричиняє дискомфорт. Зазначає, ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не притягувався, примусові заходи медичного характеру до нього не застосовувались.

Заслухавши доповідача, доводи сторони захисту на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, яка полягала у запереченні вимог викладених у скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК України, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Нормами ч. 4 ст. 94 КК України, передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Цією ж нормою закону визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Дослідивши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано встановив, що ОСОБА_9 вчинив діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що причинило умисне тілесне ушкодження потерпілому, небезпечне для життя в момент заподіяння, але в мить вчинення цього діяння та на час здійснення кримінального провадження він не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є неосудним.

Визначаючи ОСОБА_9 вид примусових заходів медичного характеру, суд врахував дані висновку судово-психіатричного експерта, ступінь тяжкості вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, яке у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, а також ступінь небезпечності, як для себе, так і для інших осіб, психічно хворого ОСОБА_9 , який за висновком № 47 від 04 лютого 2025 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи на теперішній час має тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії (F20.0 - за Міжнародною Класифікацією хвороб 10 перегляду), не здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення, та в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З огляду на виявлені психопатологічні феномени, наявність виражених хворобливих змін в емоційно-вольовій сфері, виявлені структурно-логічні розлади мислення з порушенням його продуктивності, враховуючи відсутність критики до свого стану, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що до ОСОБА_9 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Колегія суддів вважає, що ставити під сумнів правильність цього висновку не вбачається підстав, а тому висновки суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із суворим наглядом щодо ОСОБА_9 ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції матеріалах провадження та є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги проте, що починаючи з моменту затримання та закінчуючи судовим розглядом, пояснення ОСОБА_9 були послідовними і логічними, а його дії носили ситуаційний характер і були спрямовані на усунення об`єкту, який спричиняє дискомфорт, не спростовують та не впливають на висновки суду про необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, ухвалена з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_9 , постановлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено. А тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2025 року, якою щодо ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4