Провадження № 11-кп/824/3363/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 23.42 годин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Bolt», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною пр-ту Академіка Палладіна у м. Києві, на зелений (дозволяючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, зі сторони пр-ту Берестейського у напрямку б-ру Ак. Вернадського, зі швидкістю 89,99-97,49 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену 50 км/год на даній ділянці дороги, наближався до регульованого світлофорним об`єктом пішохідного переходу, позначеного в тому числі й інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху України.

В цей час, проїзну частину пр-ту Академіка Палладіна, по вказаному регульованому пішохідному переходу, на червоний (забороняючий рух пішоходів) сигнал пішохідного світлофору, порушуючи вимоги пунктів 4.9, 4.14 (а), (б) Правил дорожнього руху України, перетинав пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись справа наліво, відносно напрямку вищезазначеного транспортного засобу.

Під час руху, ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Bolt», н.з. НОМЕР_1 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість руху в межах дозволеної, умисно порушуючи швидкісний режим, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, рухаючись проїзною частиною пр-ту Академіка Палладіна у м. Києві, наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом пішохідного переходу, позначеного в тому числі й інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України та пішохідним світлофором, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_9 , який наближався до його смуги руху справа на червоний (забороняючий рух пішоходів) сигнал пішохідного світлофору, і усвідомити, що пішохід своїми діями створює небезпеку для його руху, з метою уникнення наїзду на пішохода застосував екстрене гальмування, однак внаслідок значного перевищення дозволеної швидкості руху, не зміг зупинити керований ним транспортний засіб до траєкторії руху пішохода, внаслідок чого, загрожуючи життю та здоров`ю громадян, виїхав на регульований пішохідний перехід, розташований неподалік будинку № 18, по вул. Академіка Палладіна у м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Так, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 було спричинено наступні ушкодження: багатоуламкові переломи кісток склепіння (з центральною зоною перелому, яка охоплює ліву скроневу і тім`яну кістки) та основи черепа, а також нижньої щелепи; розриви твердої мозкової оболонки; розтрощення речовини головного мозку (в проекції зони перелому); нерівномірно виражені обмежено дифузні зливні субарахноїдальні крововиливи на всіх частках головного мозку; кров в шлуночках головного мозку; множинні забійно-рвані рани та садна на обличчі і волосистій частині голови; перелом грудини в ІІІ-му міжребер`ї; перелом І-го ребра зліва по лопатковій лінії; переломи ІІ-VІІ ребер зліва по передній пахвовій лінії, з розривами пристінкової плеври; переломи ІІ-ІХ ребер зліва по лопатковій лінії; розриви легень; забої легень; множинні плямисті та смугасті крововиливи в міжчасткових борознах та на міжчасткових поверхнях усіх часток обох легень, та в їх коренях (ознака струсу тіла); садно на лівій бічній поверхні тулуба; крововилив на лівому куполі діафгами, розрив лівої частки печінки та селезінки; крововилив в заочеревинній клітковині зліва, множинні розриви лівої нирки; крововиливи в зв`язках печінки та селезінки; розриви крижово-клубових зчленувань, з розривами їх зв`язок; перелом верхньої гілки лівої лонної кістки, та гілки лівої сідничної кістки; перелом гілок правої лонної кістки; переломи діафізів лівої ліктьової та променевої кісток в верхній третині; множинні садна на лівому плечі і кистях рук; перелом лівої стегнової кістки в верхній частині; перелом правої внутрішньої кісточки, на висоті 9 см від підошовної поверхні стопи; садно на зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, на висоті 44 см від підошовної поверхні стопи; синець на внутрішній поверхні правої гомілки в верхній третині, на висоті 44 см від підошовної поверхні стопи; садно на внутрішній поверхні правої гомілки в нижній третині, на висоті 16 см від підошовної поверхні стопи. Смерть ОСОБА_10 , 2003 р.н., настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком, на що вказує зазначене в пункті 1; кров в плевральній і черевній порожнинах (загальним об`ємом біля 1800 мл); малокров`я тканин внутрішніх органів; смугасті крововиливи на внутрішній оболонці лівого шлуночка серця. Усі зазначені ушкодження об`єднані одним механізмом травми (автомобільною травмою), виникли одномоментно, і за ступенем тяжкості окремо не оцінюються. Усі вони мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя (множинні переломи кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Враховуючи характер виявлених ушкоджень, їх об`єм, розташування, ознаки струсу тіла, характер пошкоджень на одязі, усі виявлені ушкодження, виникли незадовго до настання смерті, в строк ІНФОРМАЦІЯ_3, від дії тупих предметів, при автомобільній травмі - зіткнення рухомого автомобіля з пішоходом. Характер, розташування та морфологічні особливості ушкоджень на тілі, вказують на те, що первинний контакт виступаючих частин автомобіля з пішоходом (ОСОБА_10), відбувся на рівні гомілок. При цьому пішохід знаходився у вертикальному чи наближеному до нього положенні, ймовірно в стані динаміки, і був звернутий лівою бічною поверхнею тіла до виступаючих частин автомобіля. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,82 проміле. Це свідчить про те, що в момент отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 був в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню.

В діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, в ході досудового розслідування, в діях водія ОСОБА_7 встановлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Стягнуто із обвинуваченого вартість проведення експертиз, що становить 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок Святошинського районного суду м. Києва в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, вважає, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість.

Вказує, що у санкції ч. 2 ст. 286 КК України крім основних покарань передбачена можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, як зазначено у вироку, суд першої інстанції ухвалив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, у виді позбавлення спеціального права. Тому сторона обвинувачення вважає, що, у порушення вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку місцевий суд жодним чином не вмотивував своє рішення не призначати додаткове покарання обвинуваченому. Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, щире каяття у вчиненні необережного злочину має суттєве значення для суду при призначенні виду та міри покарання, яке не оскаржується, але жодним чином не виправдовує не призначення додаткового покарання.

Святошинський районний суд м. Києва, ухвалюючи незаконне рішення не застосовуючи до обвинуваченого додаткове покарання, залишив за межами своєї уваги характер допущеного обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху України, те що наслідки у вигляді смерті потерпілого настали внаслідок односторонніх дій обвинуваченого.

Таким чином, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

Оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, необхідним є застосування стосовно ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначення основного покарання без додаткового, яке передбачено санкцією відповідної статті Кримінального кодексу України, у будь-якому випадку є м`якшим за призначення основного та додаткового покарання одночасно.

Відтак, на думку прокурора, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

В свою чергу, ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування заперечень ОСОБА_7 зазначає, що ним була визнана вина, сплачена матеріальна та моральна шкода потерплій стороні в повному обсязі, а представник потерпілого письмово проінформував, що не бажає вилучення водійським прав в обвинуваченого.

Крім того, ОСОБА_7 звертає увагу на те, що він є інвалідом-пенсіонером ІІІ групи, оскільки мінімальної пенсії не вистачає, змушений працювати в таксі для належного утримання своєї родини. Вилучення водійських прав призведе до неможливості утримувати свою родину.

Також обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції було враховано, що постраждалий переходив проїзну частину дороги на червоний сигнал світлофора, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня.

У зв`язку з чим ОСОБА_7 вважає, що вирок суду у частині визначення міри покарання за ч. 2 ст. 286 КК України є законним, справедливим та таким, що є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скарга та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушенням судом вимог кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.21постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.06 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання-позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_12 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є інвалідом ІІІ групи, його відношення до скоєного, думку потерпілої щодо призначення покарання, а також те, що завдана потерпілим шкода відшкодована. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі наведеного суд першої інстанції, діючи з дотриманням вимог статей 50, 65, 66 КК України, дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді 3 років позбавлення волі, яке, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак доводи прокурора в частині невідповідності призначеного основного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість, є необґрунтованими.

Крім того, урахувавши зазначене, суд дійшов висновку, що виправлення та досягнення цілей покарання можливе і без ізоляції ОСОБА_12 від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою на підставі ст. 75 КК України в період іспитового строку звільнення від покарання та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Водночас, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Як слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, місцевий суд не врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження, характер допущеного ОСОБА_12 правопорушення Правил дорожнього руху України та те, що наслідки у вигляді смерті потерпілого настали внаслідок односторонніх дій обвинуваченого.

Так, мотивуючи висновок про наявність підстав не застосовувати до ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд послався на та, що обвинувачений працює в службі таксі, та це є його єдиним заробітком. Також судом враховано те, що потерпілий переходив пішохідний перехід на заборонений (червоний) сигнал світлофору.

В той же час, на переконання колегії суддів, місцевим судом не надано в повній мірі оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, оскільки, як встановлено судом ОСОБА_12 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, а саме керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Bolt», н.з. НОМЕР_1 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну швидкість руху в межах дозволеної, умисно порушуючи швидкісний режим, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, рухаючись проїзною частиною пр-ту Академіка Палладіна у м. Києві, наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом пішохідного переходу, позначеного в тому числі й інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України та пішохідним світлофором, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_9 , який наближався до його смуги руху справа на червоний (забороняючий рух пішоходів) сигнал пішохідного світлофору, і усвідомити, що пішохід своїми діями створює небезпеку для його руху, з метою уникнення наїзду на пішохода застосував екстрене гальмування, однак внаслідок значного перевищення дозволеної швидкості руху, не зміг зупинити керований ним транспортний засіб до траєкторії руху пішохода, внаслідок чого, загрожуючи життю та здоров`ю громадян, виїхав на регульований пішохідний перехід, розташований неподалік будинку № 18, по вул. Академіка Палладіна у м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Вказана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а тому непризначення ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є дієвим та ефективним заходом для запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок суду у відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, відношення ОСОБА_12 до вчиненого, який хоча і визнав свою вину, однак також вважає, що через дії потерпілого сталася дана пригода.

При цьому, посилання у вироку на те, що обвинувачений ОСОБА_12 працює в службі таксі, та це є його єдиним заробітком, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на те, що до апеляційного суду не надано переконливих доказів, які б підтверджували вказані обставини. Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_12 повідомив суду, що має вищу освіту, а саме економічну та тривалий час працював бухгалтером на відділенні, також має освіту за фахом оцінювача фонду державного майна. Однак, за наявності деяких життєвих обставин за фахом не працює, а працює у службі таксі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що як неодноразово зазначав Верховний суд, позиція потерпілої та її представника, на яку посилається обвинувачений, при вирішенні питання про призначення додаткового покарання, не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого діяння у сфері безпеки руху, а також непоправні наслідки у виді позбавлення життя людини.

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки, та звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, яке буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст. ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4