Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Залевки Смілянського району Черкаської області, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, офіційно не працевлаштованому, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України,

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 18.04.2025 ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, що діє в нічний час доби, до 18.06.2025.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Необхідність продовження домашнього арешту обґрунтована тим, що причетність ОСОБА_12 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_12 може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_16 проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відсутність будь-якої інформації, яка б підтверджувала порушення ОСОБА_12 умов запобіжного заходу. Заявлене клопотання повністю повторює доводи клопотань, на підставі яких щодо ОСОБА_12 обрано та в подальшому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту. Доводи клопотання про відсутність трудової діяльності, не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений зайнятий в сільському господарстві. На даний час активно проводяться польові роботи, обвинувачений перебуває в процесі оформлення права оренди земельних ділянок, має потребу у поїздках, пов`язаних із трудовою діяльністю, відвідуванні органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу вирішення питань отримання земельних ділянок в користування, однак умови запобіжного заходу перешкоджають трудовій діяльності. Обвинувачений ОСОБА_12 вимушено переселився із Київської області, у зв`язку із дією щодо нього запобіжного заходу на території Черкаського району, його сім`я із міста Києва змушена була переїхати до с. Залевки, що спричинило розірвання соціальних зв`язків його дружини, а також сина, який змушений був покинути школу, де навчався у зв`язку із переїздом. Крім того, обвинувачений перебуває на військовому обліку в м. Києві, має обов`язок з`являтися до РТЦК з приводу вирішення питань щодо відстрочки від військової служби. З урахуванням викладеного просили застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких тяжкий злочин, вчинений за попередньою змовою групою осіб, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 310 КК України. Санкцією передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання вагомістю зібраних доказів, що підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_12 до інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_12 , суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження строку дії застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_12 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, результати впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_18 проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_18 , висновки судово-медичного експерта, а також показання технічних приладів фіксації.

Вказані докази у їх сукупності є достатньо вагомими та дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_12 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_12 , суд звертає увагу на те, що обвинувачений одружений, має малолітнього сина, матір похилого віку, повідомив, що його брат перебуває в полоні. Джерелом доходів для сім`ї є на даний час його трудова діяльність та пенсія матері, решта осіб, які проживають разом з ним, не є працездатними.

Вказані обставини приводять до висновку про наявність в обвинуваченого ОСОБА_12 міцних соціальних зв`язків, отже ризик його ухилення від суду хоча і не виключений повністю, проте є незначним з огляду на дану стадію кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_12 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані.

Враховуючи, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення групою осіб, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання потерпілого та свідків щодо обставин вчинення злочину мають важливе значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище всіх обвинувачених, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_12 наділений потенційною можливістю впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для покращення правового становища.

Таким чином, ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Водночас, суд критично відноситься до доводів сторони обвинувачення про наявність в поведінці обвинуваченого ОСОБА_12 ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на встановлені в обвинуваченого міцні соціальні зв`язки, зайнятість суспільно корисною працею, свідоме та неухильне виконання процесуальних обов`язків, суд вважає, що наведений ризик не підтверджується жодними об`єктивними обставинами.

Судом також враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні, серед іншого, тяжкого злочину, одружений та має малолітню дитину, займається суспільно-корисною працею, до кримінальної відповідальності не притягувався, відтак, з метою уникнення ризиків, встановлених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що менш суворий запобіжний захід буде доцільним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим власних процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, відтак вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_12 на час судового розгляду справи запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 у період строку дії запобіжного заходу наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_12 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали складений 29.05.2025.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3