Номер провадження: 11-кп/813/268/25
Справа № 502/1188/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 14 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001049 від 10 листопада 2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 14 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (у редакції станом на 01.01.2015) та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі складає 850 гривень 00 коп.

Від призначеного покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України (у редакції станом на 01.01.2015), у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує неповнотою судового розгляду, вказує, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності незаконно.

Під час судового розгляду було відхилено ряд його клопотань про витребування доказів.

Докази, якими суд обґрунтував його винуватість містять ознаки підробки та фальсифікації, у зв`язку з чим не можуть бути визнані допустимими.

ОСОБА_7 наголосив, що ніколи не вживав наркотичних засобів та не перебував на обліку у лікаря нарколога.

В той же час суд відмовився досліджувати докази, які свідчать про те, що він звертався до Кілійського ВП із заявою стосовно ОСОБА_8 , яка проживала його та пропонувала йому збувати наркотичні речовини.

Зазначає, що судом першої інстанції відмовлено у його клопотанні про призначення йому захисника у зв`язку із чим порушено право на захист, що чітко вбачається з судового засідання, яке відбулося 13.04.2023.

Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого апеляційним судом з суду першої інстанції були витребувані технічні носії інформації з фіксацією судових засідань у даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 зазначив, що після ознайомлення з технічним носієм інформації з фіксацією судових засідань дійсно виявлено істоті порушення районним судом норм КПК, яке відобразилося у порушенні права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку із чим просив частково задовольнити апеляційну скаргу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.

У рішеннях від 23 листопада 1989 року в справі «Камасинський проти Австрії» та від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» ЄСПЛ зробив висновок про те, що Конвенція призначена гарантувати не ті права, що є теоретичними та ілюзорними, а ті, що є практичними і реальними. Саме по собі призначення не забезпечує ефективної допомоги, оскільки адвокат, призначений надавати безоплатну правову допомогу, може вмерти, серйозно захворіти, стикатися тривалий час з перешкодами у своїй діяльності або ухилятися від виконання своїх обов`язків. Якщо органи влади ставляться до відома про таку ситуацію, вони повинні або замінити його, або примусити його виконувати свої обов`язки.

Статтями 59, 63 Конституції України гарантовано кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Підозрюваний, обвинувачений має право, в тому числі на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження, а також на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (ст. 42 ч. 3 п. 3 КПК України).

Реалізація права на відмову від захисника та відповідна належна правова процедура визначена ст. 54 КПК України, частинами 1 та 3 якої зокрема передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його, проте відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому ст. 47 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Виконуючи вимоги норм КПК України, які регламентують порядок відмови від захисника, необхідно враховувати також правові позиції ЄСПЛ, сформульовані в рішенні від 16 грудня 2010 року в справі «Боротюк проти України», в пункті 80 якого зазначено, що: «ані буква, ані дух ст. 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися (у відкритий чи мовчазний спосіб) від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови».

Також у п. 65 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2012 року в справі «Єрохіна проти України» викладена ще одна важлива правова позиція щодо відмови від захисника: «перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст. 6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки».

Зазначені вимоги законів щодо підстав та порядку відмови (заміни) особи (підозрюваного, обвинуваченого) від захисника не вказують на конкретну форму волевиявлення особи, необхідну для вирішення судом питання про відмову від захисника. Не містять зазначені положення законів і покладеного на особу, яка відмовляється від захисника, обов`язку обґрунтовувати чи доводити суду наявність обставин, які, на її думку, вказують на те, що захисник не здійснює належним чином захист та не виконує свої професійні обов`язки.

Отже, за загальним правилом, передбаченим ст. 42 ч. 3 п. 3, ст. 54 ч. 1 КПК України, особа (підозрюваний, обвинувачений) без встановлення будь-яких обмежень та умов, керуючись власним волевиявленням має право відмовитися від захисника або замінити його в будь-який момент кримінального провадження в усній або письмовій формі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта.

Проте під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 районним судом зазначених вимог закону дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів судової справи ухвалою Кілійського районного суду від 31.03.2023 клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення захисника задоволено і останньому призначено захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги в Одеській області, а саме адвоката ОСОБА_9 , який здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі доручення від 03.04.2023 року.

При цьому, відповідно до журналу судового засідання від 13.04.2023 та технічного носія інформації з звукозаписом судового засідання захисник ОСОБА_9 повідомив суду, що з матеріалами кримінального провадження він не ознайомився, проте проти продовження розгляду справи не заперечує.

Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вказаному кримінальному провадженні не визнавав, заявив клопотання про відкладання судового засідання та ознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження, проте оскільки як прокурор так і захисник не заперечували проти продовження розгляду справи, заявив клопотання про відмову від призначеного захисника ОСОБА_9 , оскільки вважав, що його захист здійснюється не ефективно, адвокат неналежне виконує обов`язки захисника.

Суд першої інстанції відмову від захисника ОСОБА_9 прийняв, проте ухвалою від 13.04.2023 відмовив обвинуваченому ОСОБА_7 у призначенні нового захисника мотивуючі своє рішення тим, що заміна чи відсторонення адвоката, призначеного центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги (за виключенням питання відводу захисника в порядку ст. 78 КПК України) не передбачена.

Проте апеляційний суд зазначає, що на момент розгляду клопотання про призначення нового захисника відмова від адвоката ОСОБА_9 вже була прийнята, та вказана відмова була цілком обґрунтованою через неефективний захист та неналежне виконання адвокатом обов`язків захисника.

Якщо у обвинуваченого немає достатніх коштів для оплати такої допомоги, він має право на безоплатну правничу допомогу, якщо цього вимагають інтереси правосуддя.

Для «інтересів правосуддя» доцільно враховувати серйозність справи та її значення для обвинуваченого, а також відносну складність фактичних обставин і відповідного законодавства, тяжкість правопорушення та суворість передбаченого покарання.

Підстав для того, щоб не задовольняти клопотання обвинуваченого про призначення нового безоплатного захисника апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , що є істотним порушенням.

Вищевказані порушення вимог КПК України хоча і не зазначені в ч. 2 ст. 412 та ч. 1 ст. 415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду, але з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК Україні визнаються суттєвим з наступних підстав.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлені факти допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині незаконності вироку суду, яка полягає у недотриманні вимог ст. 370 та 376 КПК України, який суперечив вимогам положень ст. 2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання судом визначеної законом процедури судочинства.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на доводи апеляційної скарги обвинуваченого та встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

ВирокКілійського районного суду Одеської області від 14 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0001049 від 10 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001049 від 10 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4