Справа № 203/5174/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про надання дозволу на примусове відібрання зразків для експертного дослідження, заявлене в рамках кримінального провадження №0002104,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене в рамках кримінального провадження №0002104.

Перевіривши доводи клопотання та надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002104, відомості за яким внесено до ЄРДР 17.06.2024 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що сталась 17.06.2024 року в м.Дніпрі за участю вантажного фургону «MAN TGM 18.250», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому було заподіяно тілесні ушкодження.

В рамках вказаного кримінального провадження 28.08.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також 28.08.2025 року прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 було винесено постанову про відібрання зразків букального епітелію у ОСОБА_4 , з якою останній був ознайомлений під підпис та отримав копію постанови.

Проте, ознайомившись зі змістом постанови, відмовився від відібрання біологічних зразків.

Згідно ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1,2 ст.245 КПК України передбачено, що у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Таким чином, відповідне клопотання сторони кримінального провадження про примусове відібрання біологічних зразків може бути задоволено у разі, якщо така сторона обґрунтує та доведе суттєве значення біологічних зразків особи для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а також можливість використання як доказів відомостей, що можуть бути отримані за допомогою біологічних зразків, та неможливість іншими способами довести такі обставини.

Отже, метою процесуального інституту відібрання біологічних зразків у особи, яка залучена до сфери кримінального судочинства, є виключно потреби досудового розслідування, тобто доведення за допомогою таких даних істотних (важливих) обставин, що підлягають доказуванню в рамках кримінального провадження, а також неможливість іншими способами довести такі обставини.

На відміну від примусового відібрання біологічних зразків згідно положень КПК України (для потреб досудового розслідування), існує інший порядок збору, отримання, обробки та використання біологічних зразків особи, а саме для цілей формування Електронного реєстру геномної інформації.

Так, 09.07.2022 року Верховною Радою України ухвалено Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» (далі - Закон №2391-IX). Вказаний Закону набрав чинності 06.11.2022 року та введений в дію 06.02.2023 року.

Згідно термінів, наведених в ст.1 Закону №2391-IX:

-біологічний матеріал - тканини і виділення тіла людини, останків померлої людини, що містять геномну інформацію людини;

-відбір біологічного матеріалу - дія або сукупність дій, таких як отримання та облік отриманого біологічного матеріалу, з якого можливо встановити геномну інформацію людини;

-геномна інформація людини (далі - геномна інформація) - відомості про генетичні ознаки людини;

-Електронний реєстр геномної інформації людини (далі - Електронний реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, що забезпечує збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання, поновлення, пошук, використання і поширення (розповсюдження, передачу) геномної інформації людини;

-молекулярно-генетична експертиза (дослідження) - дослідження біологічного матеріалу людини, що здійснюється з метою отримання її геномної інформації;

-обробка геномної інформації людини - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, поновлення, пошук, використання і поширення (розповсюдження, передача) знеособлених персональних даних про особу, якій належить геномна інформація, а також знищення геномної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2391-IX законодавство України про державну реєстрацію геномної інформації складається з Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, Закону України «Про захист персональних даних», цього Закону та інших законів України, а також інших прийнятих на їх виконання нормативно-правових актів.

Статтею 3 Закону №2391-IX передбачено, що державна реєстрація геномної інформації проводиться з дотриманням прав і свобод людини і громадянина та відповідно до таких основних принципів: верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; гуманізму; конфіденційності, у тому числі захищеності персональних даних.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.4 Закону №2391-IX державна реєстрація геномної інформації проводиться з метою: 1) ідентифікації осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; 2) розшуку осіб, зниклих безвісти; 3) ідентифікації невпізнаних трупів людей, їх останків та частин тіла людини; 4) ідентифікації осіб, які не здатні через стан здоров`я, вік або інші обставини повідомити інформацію про себе.

Державна реєстрація геномної інформації громадян України, іноземців та осіб без громадянства проводиться згідно з цим Законом.

Проведення державної реєстрації геномної інформації не повинно становити небезпеку для життя і здоров`я людини, принижувати її честь та гідність.

В Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.

Державна реєстрація геномної інформації полягає у внесенні до Електронного реєстру відомостей про генетичні ознаки людини та визначених цим Законом знеособлених персональних даних про особу.

Відомості, що містяться в Електронному реєстрі, є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають оприлюдненню.

Згідно ст.5 Закону №2391-IX обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація:

1)осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду;

2)осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння або злочини проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, та до яких за рішенням суду застосовані примусові заходи медичного характеру;

3)осіб, засуджених за вчинення умисних злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку;

4)установлена з біологічного матеріалу, отриманого під час проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до Кримінального процесуального кодексу України та неідентифікована;

5)невпізнаних трупів людей, їх останків та частин тіла людини, відомості про виявлення яких унесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань або відображено у постанові про початок досудового розслідування, винесеній у порядку, передбаченому статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України;

6)встановлена з раніше відібраних біологічних зразків осіб, зниклих безвісти, або біологічного матеріалу з особистих речей осіб, зниклих безвісти, відомості щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань або відображено у постанові про початок досудового розслідування, винесеній у порядку, передбаченому статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України;

7)осіб, які не здатні через стан здоров`я, вік або інші обставини повідомити інформацію про себе.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №2391-IX відбір біологічного матеріалу для проведення державної реєстрації геномної інформації здійснюється:

1)в осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 5 цього Закону, - уповноваженими особами у порядку та на умовах, визначених законодавством, за рахунок коштів державного бюджету;

2)в осіб, зазначених у пункті 2 частини першої статті 5 цього Закону, - уповноваженою особою закладу з надання психіатричної допомоги за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на здійснення таким закладом покладених на нього завдань;

3)в осіб, зазначених у пункті 3 частини першої статті 5 цього Закону, - уповноваженою особою органу (установи) виконання покарань або органу з питань пробації за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на здійснення такими органами (установами) покладених на них завдань;

4)в осіб, зазначених у пункті 7 частини першої статті 5 цього Закону, - уповноваженою особою закладу охорони здоров`я чи іншої установи, в яких може перебувати така особа, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на здійснення такими закладами (установами) покладених на них завдань;

5)в осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, - уповноваженою особою суб`єкта, до компетенції якого відповідно до законодавства належить проведення молекулярно-генетичних експертиз (досліджень).

Статтею 8 КПК України встановлено, що кимінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Драган Петрович проти Сербії» від 14.04.2020, скарга № 75229/10, відсутність передбачуваності законодавства, яке встановлює процедуру відібрання зразків для ДНК-аналізу під час розслідування, порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Обгрунтовуючи подане клопотання про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків, а саме: зразків букального епітелію, у підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий посилався на необхідність виконання положень п.1 ст.4, п.1 ст.5 Закону №2391-IX.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що Законом №2391-IX не передбачено порядку примусового отримання біологічних зразків з метою державної реєстрації геномної інформації людини в Україні, а відповідні положення КПК України застосовуються лише в частині збирання доказів та доказування, в рамках тимчасового доступу до біологічних зразків підозрюваного, потерпілого, свідка, інших учасників кримінального провадження.

Крім того, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до злочинів, вчинених з необережності.

В той час, як положення п.1 ст.5 Закону №2391-IX передбачаються відібрання геномного матеріалу у осіб, які підозрюються у вчиненні умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину про життя та здоров`я.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Керуючись стс.тс.1-5,7 Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», ст.ст.8,93,132,160-166,241,245,369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про надання дозволу на примусове відібрання зразків для експертного дослідження, заявленого в рамках кримінального провадження №0002104.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1