КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1017/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001628 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який здобув повну середню освіту, працює майстром у ФОП ОСОБА_8 , розлучений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.06.2003 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку на 2 роки;

- 01.12.2005 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 187; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, 23.08.2012 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 28.05.2013 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку на 3 роки;

- 27.12.2013 Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309; ч. 3 ст. 185; ст. 70; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 02.06.2017 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 16.03.2018 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29.06.2021, на майно, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_11 в нічний час доби з 18.06.2021 на 19.06.2021, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, вирішив здобувати кошти для особистих потреб шляхом незаконного заволодіння чужим майном. 3 метою виконання свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 19.06.2021 у нічний час з метою відшукування предмету злочинного посягання, прогулюючись по вул. Перемоги, що в м. Києві, приблизно о 00 год. 20 хв. звернув увагу на технічне приміщення, що знаходиться по вул. Перемоги, 9, в м. Києві, яке було зачинене. Озирнувшись та переконавшись в тому, що ніхто з сторонніх осіб за його діями не спостерігає, заздалегідь заготовленим, невстановленим досудовим розслідуванням, предметом, шляхом злому замка вхідних дверей, приблизно о 00 год. 30 хв. 19.06.2021 проник до вказаного технічного приміщення. Продовжуючи свої протиправні дії, направленні на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у технічному приміщенні, переслідуючи корисливий мотив, направлений на викрадення чужого майна, з метою подальшого його обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: шуруповерт марки «PRO CRAFT», серійний номер 000301, зеленого кольору, вартістю 701 грн; перфоратор зі свердлами, вартістю 1620 грн; шліфувальну машинку марки «Сталь», синього кольору, серійний номер Т208290, вартістю 525 грн, а всього майна на загальну суму 2846 грн. Заволодівши в такий спосіб чужим майном, яке належить ОСОБА_12 , ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2846 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та поєднаним з проникненням в інше приміщення.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_13 інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке, за своїм способом відбування, не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з подальшим звільненням останнього від реального відбування покарання, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в основу помилкового рішення про застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, покладено ті самі обставини і відомості про особу обвинуваченого, на які суд вже посилався, обираючи вид та розмір кримінального покарання. За таких обставин, повторне використання тих самих обставин та відомостей про особу обвинуваченого для обґрунтування рішення про застосування ст. 75 КК України не грунтується на законі. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, проігнорував конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину, а саме те, що злочин вчинено у стані алкогольного сп?яніння.

Апелянт вказує, що не можна розцінювати повернення майна обвинуваченим ОСОБА_13 як добровільне, оскільки його було затримано працівниками охорони торгового ринку «Борщагівський», разом із майном, яке він намагався викрасти. За наведених обставин обґрунтоване застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України не вбачається за можливе. Крім того, апелянт зазначає, що всупереч наведеним положенням, судом першої інстанції не належно враховано вид кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК Україні відноситься до категорії тяжкого та характер суспільної небезпечності особі обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин своєї відсутності не повідомив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України і як наслідок невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченоговнаслідок м`якості, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він працює і за місцем роботи характеризується позитивно, проживає з батьками похилого віку, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав і врахував - щире каяття, до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відніс рецидив злочинів. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі. При цьому ні вид, ні строк призначеного покарання не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі.

Окрім того, з урахуванням наведеного вище та беручи до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особу, зокрема, ставлення до вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства,звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував вид кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжкого та характер суспільної небезпечності особи обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх неспроможними, так як суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і дані щодо особи обвинуваченого. При цьому, всупереч тверджень прокурора, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції навів обставини, які слугували підставою прийняття такого рішення.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_7 було вчинено злочин у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів до уваги не бере, оскільки зазначені обставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, до того ж вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння не інкримінувалось останньому, згідно обвинувального акту.

Окрім того, судом першої інстанції ні при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , ні при його звільненні від відбування покарання з випробуванням не було встановлено такої обставини, як добровільне відшкодування шкоди, а тому посилання прокурора в апеляційній скарзі про відсутність такої обставини, що пом'якшує покарання в цій частині також є необґрунтованими. По факту, майно було повернуто потерпілому після затримання ОСОБА_7 , і згідно матеріалів провадження, потерпілий будь - яких претензій до обвинуваченого не має.

Інших даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 чи конкретних обставини справи, які б не були враховані судом першої інстанції та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з часу скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло майже чотири роки, за які в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо його неналежної поведінки, апосткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який належним чином виконує покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, не дивлячись на незадовільний стан здоров'я неофіційно працює, допомагає батькам - пенсіонерам, забезпечує і доглядає брата ОСОБА_15 , якому, згідно виписки з історії хвороби, внаслідок тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, проводилась трепанація черепа через що, останній потребує постійного нагляду та якому встановлено другу групу інвалідності, на переконання колегії суддів, свідчить, як про правомірність поведінки обвинуваченого, так і підтверджує усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує найого вірний соціальний напрямок.

Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, а також при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке через свою м`якість не відповідає суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, прокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2023 у кримінальному провадженні № 0001628 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3