Справа № 183/7544/23
№ 1-кп/183/879/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 00000090 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, стрільця санітара 1 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 151 від 01 серпня 2022 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця - санітара 1 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , та зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про умови несення військової служби у час воєнного стану.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Дніпропетровської області.

26 серпня 2022 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Приблизно о 10 годині 00 хвилин 26 серпня 2022 року, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця - санітара 1 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив місце служби - місце постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та був незаконно відсутній на службі до 04 квітня 2023 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав частково та показав, що з 21.06.2022 року проходив військову службу в ЗСУ. Конфліктів з командуванням не мав. Військову частину він залишив за станом свого здоров`я, оскільки морально не витримав психологічного навантаження, лікувався вдома. Весь цей час він був вдома, допомагав своїй бабусі. Спроби повернення до військової частини він не робив. Факт залишення не заперечує, він дійсно самовільно залишив військову частину, бо морально не витримував. В січні йому подзвонив слідчий, він не переховувався, був вдома, готовий проходити військову службу, але вдома.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показами свідка ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 знає як військовослужбовця, який проходив військову службу разом з ним в 1 в батальйоні, але в різних підрозділах. ОСОБА_4 йому не підпорядковувався. Під час шикування батальйону у базовому таборі він доповідав про те, що у нього один солдат не з`явився на шикування, і там він дізнався, що відсутній ОСОБА_4 . Шикування проходило 26.08.2022 року, і в цей день йому відомо, що з цього часу ОСОБА_4 відсутній у місці служби;

- показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 особисто він не знає, але працював з його документацією. Станом на 26.08.2022 року він займав посаду офіцера-психолога парашутно-десантного батальйону. В його посадові обов`язки входило відбір особового складу, супровід, консультації. ОСОБА_4 до нього не звертався. Про те що останній залишив військову частину, дізнався, коли отримав наказ про призначення службового розслідування. Приблизно 28-29 серпня 2022 року він зателефонував до старшого оперативної групи, задля отримання інформації. Йому відомо, що під час проведення службового розслідування ОСОБА_4 до розташування військової частини не повертався. Він збирав витяги, щодо зарахування, службові та медичні характеристики, накази про призначення на посаду, тощо;

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 знає, як військовослужбовця. ОСОБА_4 йому не підпорядковувався. Кожного ранку о 9:00 відбувалося шикування в базовому таборі. Кожен командир відповідав за свій підрозділ. Станом на 26.08.2022 року інструктор штабу батальйону відповідав за 7 парашутно-десантну роту. ОСОБА_4 був не в його роті. Про те, що останній залишив військову частину, дізнався на шикуванні, потім вони доповідали про це старшому оперативному групи. Кожен командир мав надавати йому доповідь, і саме там він дізнався, що ОСОБА_4 відсутній в розташуванні військової частини;

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000090 від 17.01.2023 року, згідно з яким до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві надійшло повідомлення за фактом того, що військовослужбовець ОСОБА_4 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , на посаді колишнього стрільця санітара дев`ятого парашутно-десантної роти, третього парашутно-десантного батальйону, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою в умовах військового стану, без поважних причин (а.п.67);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2022 року № 145 про зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу, якого поставлено на всі види забезпечення та встановлено посадовий оклад (а.п.69);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2022 року № 171 про самовільне залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдатомОСОБА_4 (а.п.70-71);

- актом службового розслідування від 02.11.2022 року, відповідно до якого військовослужбовець ОСОБА_4 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , та який 26.08.2022 року самовільно залишив базовий табір 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 , незаконно відсутній на службі з 26.08.2022 року по теперішній час (а.п.72-82).

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченогоОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, на обліку у лікарів не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Однак обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується негативно.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, однак на рівні мінімальної межі санкції статті, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1