УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Київ

справа № 646/3096/25

провадження № 51-2623ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 червня 2025 року про відмову у відкритті провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 травня

2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльністьв.о. керівника Харківської обласної прокуратури, стосовно неналежного розгляду його скарги від

28 березня 2025 року.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 06 червня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 27 травня

2025 року, на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК).

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі та судові рішення, наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 310 КПК, оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Тобто, касаційне оскарження ухвал слідчого судді законом не передбачено.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді Основ`янського районного суду

м. Харкова від 27 травня 2025 року касаційному оскарженню не підлягає, а тому не може бути предметом касаційного розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчих суддів, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування.

Зі змісту ухвали слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від

27 травня 2025 року, вбачається, що у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність в.о. керівника Харківської обласної прокуратури, стосовно неналежного розгляду його скарги від 28 березня 2025року, було відмовлено.

Разом з цим, вказана ухвала слідчого судді не зазначена в переліку ухвал слідчих суддів, передбаченому ч. 1 ст. 309 КПК, які підлягають апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що ухвала слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від

27 травня 2025 року є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, та оскаржуваних судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Основ`янського районного суду

м. Харкова від 27 травня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від

06 червня 2025 року про відмову у відкритті провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3