ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2454/25 Справа № 209/624/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який має вищу освіту, не одружений, має на утриманні дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює фахівцем з монтажу металопластикових вікон у ФОП ОСОБА_14 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені фактичні обставини.

Вироком Дніпровського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, поклавши на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- п. 1 ч. 1 - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- п. 2 ч. 1 - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- п. 2 ч. 3 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вказано, що строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно ОСОБА_7 , закінчився, новий запобіжний захід не обирався.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк знаходження його під вартою з 23 січня 2021 року по 17 травня 2021 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 26 січня 2021 року на транспортний засіб - автомобіль «автомобіль «Subary Impreza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 02 вересня 2020 року ТСЦ 1244, належить ОСОБА_15 , адреса: АДРЕСА_3 скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 26 січня 2021 року на транспортний засіб - автомобіль «ОРЕL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1994 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого 09 грудня 2015 року, належить ОСОБА_10 , адреса: АДРЕСА_4 скасовано.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, скоєного за наступних обставин.

23 січня 2021 року приблизно о 07.52 год., не маючи права на керування транспортним засобом категорії «В», керуючи технічно справним автомобілем «SUBARU IMPREZA», реєстраційний номер НОМЕР_7 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 , рухався з перевищенням допустимої швидкості в населених пунктах, а саме не менше ніж 120 км/год., по проїзній частині вулиці Дніпробудівської з боку вул. Рєпіна у напрямку греблі «Середньодніпровської ГЕС» Дніпровського району у м. Кам`янське Дніпропетровської області. В цей же час в зустрічному йому напрямку, по проїзній частині вулиці Дніпробудівської з боку «Середньодніпровської ГЕС» у напрямку вул. Рєпіна Дніпровського району м. Кам`янського Дніпропетровської області рухався автомобіль «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_16 . В ході подальшого руху водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто він міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виборі швидкості руху керованим ним автомобілем, не врахував дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, внаслідок чого 23 січня 2021 року о 07.52 год. в районі електроопори, на якій встановлений дорожній знак 6.10 ПДР України, на проїзній частині вулиці Дніпробудівської Дніпровського району у м. Кам`янському Дніпропетровської обл. водій ОСОБА_7 , в порушення вимог дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 ПДР України, змінив напрямок руху вліво та здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобілю із передньою лівою частиною автомобілю «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_16 , що рухався у зустрічному йому напрямку. Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.1. а), 2.3. б), 10.1., 12.4. Правил дорожнього руху та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34, якими передбачено: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»; Дорожня розмітка 1.1 розділу 34 ПДР України «вузька суцільна лінія» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Допущені порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої водій автомобіля «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини, переломів 4,5,6,7,8,9,10,11-го ребер по біляхребтовій лінії ліворуч з пошкодженням пристінкової плеври, 2,3,4,5,6,7-го ребер по середньо-ключичній лінії ліворуч, 2,3,4,5,6,7-го ребер по хрящовій частині по біля грудинній лінії ліворуч, переломів 2,3,4,5,6,7-го ребер по середньо-пахвинній лінії ліворуч, 1,2,3,4,5,6,7,8-го ребер по середньо-пахвинній лінії праворуч, перелому 8-го грудного хребця з перетинанням спинного мозку, рани нижньої долі лівої легені, рани серцевої сорочки та шлуночків серця. Тупої травми черевної порожнини: рани печінки, селезінки. Перелому обох крижово-клубових зчленувань, розрив лобкового симфізу, переломи тіла та гілок лонної та сідничої кісток з обох боків. Рани лівої нирки. Скольчасті переломи лівої плечової кістки в середній третині та лівої стегнової кістки в нижній третині. Відкритої черепно-мозкової травми: багатоскольчастий перелом кісток черепу, крововиливи під оболонки мозку, рана, синець та садно голови. Синців, ран та саден кінцівок, тулубу, у лівій плевральній порожнині 100 мл, в правій 50 мл, в черевній порожнині 50 мл рідкої крові. Виявлена у ОСОБА_16 сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до його смерті, яка настала 23 січня 2021 року на місці дорожньо-транспортної пригоди приблизно о 07.52 год. від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, хребта, ушкодженням серця та лівої легені, тупою травмою черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів, переломами кісток тазу, кінцівок, відкритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток черепу та ускладнилося шоком.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що судом не прийнято до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що дорожньо-транспортна подія сталась на пустій ділянці дороги, водій керував транспортним засобом без водійського посвідчення, значно перевищив швидкість, дозволену у населеному пункті. Вказав, що під час допиту обвинувачений пояснив, що він рухався зі швидкістю приблизно 80 км ./год., хоча фактично, під час досудового розслідування його швидкість встановлена як «не менше ніж 120 км./год.», що в свою чергу вказує на відсутність такої пом`якшуючої обставини, як визнання вини. Крім того вказав, що сторона обвинувачення не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не встановлення обтяжуючої обставини як перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України не оцінив характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено законодавцем до категорії тяжких і який має підвищену суспільну небезпеку, так як фактично посягає на життя людей, внаслідок вчинення злочину настали виключно тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змінию

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Представник потерпілих ОСОБА_17 у судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, потерпілі не заперечували щодо розгляду справи за відсутності їх представника.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації за ч.2 ст. 286 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначив йому занадто м`яке покарання, то вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення основного покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем мешкання, роботи та релігійною громадою, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьків похилого віку, має третю групу інвалідності, є парафіянином релігійної громади, у житті якої приймає активну участь, допомагаючи у будівництві храмів, у повному обсязі відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду.

Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття та відшкодування шкоди потерпілим, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, проте без його реального відбуття, з застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Щодо доводів прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжкого покарання, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що останній під час розгляду провадження визнав свою вину, щиро каявся, раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем мешкання, роботи та релігійною громадою, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні двох дітей та батьків похилого віку, має третю групу інвалідності, є парафіянином релігійної громади, у житті якої приймає активну участь, допомагаючи у будівництві храмів, у повному обсязі відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність, тому апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції є достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, яке можливо досягти без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є справедливим та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо наявності обтяжуючої обставини як перебування ОСОБА_7 в стані алгокольного сп`яніння, за огляду на наступне.

Так, дійсно, 23 січня 2021 року о 10-45 год. інспектором СРПП № 3 Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 відносно ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення (серія ДПР18 № 164576), передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі якого в подальшому була винесена постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2021 року у справі № 209/260/21, якою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи зі змісту відповідного протоколу про адміністративне правопорушення «23 січня 2021 року о 07-51 год. у м. Кам`янському по вул. Тритузній біля картодрому водій ОСОБА_7 керував автомобілем «SUBARU IMPREZA», р.н. НОМЕР_7 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння на алкотестер «Драгер № 0606» у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний протокол про адміністративне правопорушення жодним чином не підтверджує зазначену стороною обвинуваченням вище фактичну обставину вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, виходячи з наступного.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить декілька окремих (самостійних) складів адміністративних правопорушень, які відрізняються за об`єктивною стороною (зовнішнім проявом). Вочевидь, правопорушення, яке полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані сп`яніння, є відмінним від правопорушення, яке полягає в ухиленні осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що безпосередньо впливає на визначення предмету доказування у відповідній справі залежно від того, за вчинення якого саме адміністративного правопорушення складено протокол.

Як факт складення відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і притягнення такої особи до відповідальності за вчинення названого вище адміністративного правопорушення, не констатує факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, який може бути встановлений лише за результатами відповідних досліджень щодо перевищення концентрації алкоголю понад визначену законом норму.

Відповідно до хіміко-токсикологічного аналізу сечі № 533 від 23 січня 2021 року, наданого стороною захисту та проведеного КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, за результатами хіміко-токсикологічного аналізу вміст алкоголю в сечі ОСОБА_7 станом на 22.30 годину 23 січня 2021 року становив 0 промілле.

Алкогольне сп`яніння (на відміну від його ознак) - це психічний стан людини, який виникає внаслідок вживання алкогольних напоїв (алкогольної інтоксикації), що призводить до фізіологічних, психічних, вегетативних, неврологічних розладів, у зв`язку з чим перебування водія у названому стані має бути визначене в законний спосіб, чого не було здійснено у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що відповідно до п. 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі скоєння дорожньо- транспортної пригоди, внаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Таким чином, законодавець висуває імперативні вимоги до порядку проведення огляду на стан сп`яніння учасників ДТП, внаслідок якої є загиблі або травмовані особи. Такий огляд, в обов`язковому порядку проводиться виключно у закладі охорони здоров`я. При цьому, процедура проведення відповідного огляду не є такою слідчою дією, як освідування особи у розумінні ст. 241 КПК України, яка регулює порядок освідування особи, та ст. 245 КПК України, що вказує на необхідність дотримання вимог зазначеної статті в ході отримання біологічних зразків. Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року по справі №720/751/18.

Суд першої інстанції вважав неспроможними та не прийняв надані стороною обвинувачення докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони не доводять вказаний факт, не узгоджуються між собою та спростовуються іншими доказами у справі, такими, як пояснення свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , наданими у судовому засіданні у суді першої інстанції, відповідно до яких ОСОБА_7 не вживав алкогольні напої, від нього не було чути запаху алкоголю і останній сів за кермо саме тому, що був тверезий: нерозбірлива мова та порушення ходи у нього було через отримані під час ДТП травми, а відмовлявся він від проходження огляду на стан сп`яніння без присутності захисника саме через те, що вважав себе фактично затриманим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Наведені у вироку обставини дають підстави вважати, що призначене обвинуваченому покарання за цих обставин відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним діяння та відомостям про його особу, є правильним, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.

У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення більш суворого основного покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом додаткового покарання, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які піддягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи вимоги ст. 77 КК України та роз`яснення, які містяться у абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до вимог даної статті може призначити додаткові покарання: штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. При цьому, додаткові покарання піддягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню, про що суд також має зазначити у резолютивній частині вироку.

Враховуючи вищекладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вмотивувавши рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 при ухваленні вироку на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого з випробуванням, не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що прямо суперечить вказаним вимогам кримінального законодавства.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, оскільки в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що цілком узгоджується з нормами діючого кримінального процесуального закону.

З огляду на вищевикладене, за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України до основного покарання, тому оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно з ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок Дніпровського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, поклавши на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- п. 1 ч. 1 - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- п. 2 ч. 1 - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- п. 2 ч. 3 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4