УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 02.04.2025 за № 0000309 за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Вербове Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04.04.2025 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31.05.2025, без визначення розміру застави.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав до суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, вказуючи на те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

26.05.2025 від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке обґрунтовує тим, що ризики на які посилається сторона обвинувачення нічим не підтверджуються, твердження про те, що обвинувачений може переховуватись від суду є лише припущенням, обвинувачений не може впливати на свідка ОСОБА_7 оскільки свідок проживає разом з потерпілим ОСОБА_6 . Також захисник вважає необхідним звернути увагу на похилий вік обвинуваченого та на стан його здоров`я. Обвинувачений має статус інваліда третьої групи, має проблеми з сердцем (встановлений кардіостимулятор) та потребує підвищеної медичної уваги, перебування під вартою значно обмежують обвинуваченого в цьому, йому потрібно декілька разів на день приймати ліки, що не завжди виконуються перебуваючи в СІЗО. Обвинувачений раніше не був судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, просили задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Також, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно, квартира належить його дружині ОСОБА_7 , яка є свідком у справі.

Потерпілий ОСОБА_8 щодо питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є доцільним, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд керувався положеннями ст. 331 КПК України, відповідно до ч. 1, 3, якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено виключно з позбавленням волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості інкримінованого злочину, поведінку підозрюваного під час та після подій, суд вважає наявним та доведеним можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування та суду як ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрюваний особисто знайомий з потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 , з якою перебуває у шлюбі, але фактично шлюбні відносини припинені, вони мають напружені особисті стосунки. Інкриміновані підозрюваному протиправні дії мали місце на грунті особистих неприязливих стосунків з потерпілим ОСОБА_6 через ревнощі. За змістом обвинувалшьного акту його злочинний умисел був направлений на позбавлення життя іншої особи та не був реалізований через зовнішні обставини своєчасне надання потерпілому медичної допомоги, а не через добровільну відмову. Вказані обставини вказують на можливість обвинуваченого при спілкуванні з потерпілим та свідком ОСОБА_7 при виникненні конфліктуючого фактору довести свій злочинний намір до кінця, тобто на можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, а також на можливість обвинуваченого впливати на потерпілого та свідка з метою їх схилення до зміни показань, відмови від показань тощо на його користь. Вказані обставини, на думку судді, вказують на наявність та доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд у відповідності до ст. 178 КПК України враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим, ризик продовження протиправної поведінки, наявні дані про його особу раніше не судимий, є пенсіонером за віком, має 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, одружений, але шлюбні відносини фактично припинені, має постійне місце проживання, але відомості про усталеність соціальних зв`язків, наявність утриманців чи його власну потребу в сторонньому догляді в справі відсутні. Належних доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань, потребу в постійному медикаментозному чи іншому лікуванні та неможливість у зв`язку з цим триматися під вартою, стороною захисту під час розгляду клопотання не надано. Сам по собі похилий вік підозрюваного не є перешкодою для його тримання під вартою.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно, у квартирі, яка належить його дружині ОСОБА_7 , та яка є свідком у справі, що унеможливлює застосування до обвинуваченого домашнього арешту.

Враховуючи вказані обставини в сукупності, суд вважає, що клопотання та доводи сторони захисту щодо можливості застосування домашнього арешту є безпідставними, недоведеними та спростовуються вищевикладеними обставинами.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, тобото до 24.07.2025.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя таздоров`я людини із застосуванням насильства, суд, вважає можливим не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі вищевикладеного, клопотання прокурора слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2, 176-178, 183, 184, 194, 196, 197 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 24 липня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Суддя ОСОБА_1