Справа №127/9548/25
Провадження №1-в/127/129/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

колегія суддів в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника ДУ «Вінницької УВП (№1)» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Заявник просить від національного суду врахувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даної заяви по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України. Дане клопотання ґрунтується на конкретних рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі, "Хатчінсон проти Сполученого Королівства", «Дембо та інші проти України», по якому суд дійшов висновку, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення. У зв`язку з чим, ОСОБА_6 просить суд замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 2 років позбавлення волі, тобто на певний строк.

Засуджений ОСОБА_6 також зазначає, що 06.11.2022 року набув чинності закон 2690-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінально процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини". Цим законом було внесено зміни до ст. 82 Кримінального кодексу України. Так, передбачається, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. На момент розгляду закону Верховною Радою України було передбачено перехідні положення, які дозволяли засудженим до довічного позбавлення волі, які на день набрання чинності Законом відбули понад десять років призначеного судом покарання, мати право на заміну такого покарання покаранням у виді позбавлення волі на строк від п`яти до двадцяти років, але за умови, що загальний строктакого покарання не буде меншим ніж двадцять п`ять років. Однак, в остаточній (прийнятій) редакції, ці перехідні положення були виключені. Таким чином, через це засуджені, які відбувають своє покарання понад 15 років на момент ухвалення закону 2690-ІХ, опинились у дискримінаційному положенні, що явно суперечить положенням Конвенції з прав людини, а саме ст. 5 (Право на свободу та особисту недоторканність) у взаємозв`язку зі ст. 14 (Заборона дискримінації) та ст. 1 Протоколу 12 до Конвенції (Загальна заборона дискримінації). Таким чином, керуючись ст. 82 КК України, п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, ст. 5, 14 Європейської конвенції з прав людини та ст. 1 Протоколу 12 до Конвенції, засуджений просить суд замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала клопотання засудженого ОСОБА_6 з підстав викладених в клопотанні та просила суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах законодавства, так як в даному випадку не дотримано вимог ст. 82 КК України. Просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Представник ДУ «Вінницької УВП (№1)» ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо розгляду клопотання засудженого поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого ОСОБА_6 , суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджено вироком Вінницького обласного суду від 15.09.1997 року за ст. ст. 93 п. "а", "г", "ж", "і", 17-93 п.п."г", "ж", "і", 142 ч. 3, 17-117 ч. 4, 17-223 ч. 2, 223 ч. 2, 81 ч. 3, 208, 42 КК України 1960 року до покарання у виді смертної кари з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 13.11.1997 року вирок Вінницького обласного суду від 15.09.1997 року щодо ОСОБА_6 за ст. 208 КК України скасовано, а справу в цій частині на підставі п. 2 ст. 6 КК України закрито за відсутністю в діях складу злочину. Виключено з вироку кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ст.ст. 17, 223 ч. 2, 223 ч. 2 КК України, як зайву. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 зі ст.ст. 17, 117 ч. 4 КК України на ст.ст. 17, 117 ч. 3 КК України і призначено йому за цим законом 10 років позбавлення волі. Вважати ОСОБА_6 засудженим на підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 93 п.п. «а,г,ж,і»; 17, 93 п.п. «г,ж,і»; 142 ч. 3; 17, 117 ч. 3; 81 ч. 3 КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Вінницького обласного суду від 22.06.2000 року засудженому ОСОБА_6 смертну кару замінено на довічне позбавлення волі.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 КК України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12.03.2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18.10.2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, КК України та КПК України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06.11.2022 року.

Зокрема, 06.11.2022 року набрали чинності Закони України №2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 року «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини першої статті 82 КК невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому частиною п`ятою статті 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з частиною шостою статті 82 КК до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. У разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову, а стосовно засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше ніж через шість місяців. Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання. Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

У судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з клопотанням у наведеному вище порядку про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням в 2025 році не звертався. Натомість засуджений наполягав на тому, що він має бути звільнений від відбування призначеного йому покарання саме у зв`язку із застосуванням норм кримінального закону, які не могли бути застосовані при призначенні йому кримінального покарання. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років, у порядку визначеним діючим законодавством, неможливе застосування до засудженого заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 369-372, 392-395, 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: