ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1794/25 Справа № 210/2268/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шевченко Актюбінської області, Республіка Казахстан, особа без громадянства, мешкає: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з нього судові витрати.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19 квітня 2023 в період часу приблизно з 16:00 години до 17:00 години (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебував у приміщенні кухні вказаної квартири. В цей час малолітній ОСОБА_10 знаходився на кухні поряд із ОСОБА_8 , граючи мобільним телефоном. ОСОБА_8 не сподобалась поведінка малолітнього ОСОБА_10 , який, на думку ОСОБА_8 , не реагував на його усні зауваження.

Внаслідок раптово виниклої гострої неприязні до малолітнього ОСОБА_10 у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння малолітньому ОСОБА_10 фізичного болю та тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння фізичного болю та тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_10 , з мотивів гострої раптової неприязні до нього, підійшов ліворуч зі спини малолітнього ОСОБА_10 та обома руками схопив ліву руку останнього, яку зі значною силою завів за спину та зігнув в ліктьовому суглобі, від чого малолітній ОСОБА_10 відчув гострий біль.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 малолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки у нижній третині зі зміщенням, що за своїм характером відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я».

На вказане рішення подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , який просить вирок скасувати та кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю доказів його вини. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував його покази, які були стабільними як під час досудового та і під час судового слідства. Вказує, що він не наносив жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , син отримав травми від падіння, він його сам відвіз до лікарні. Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його пояснення про механізм вчинення тілесних ушкоджень сином.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції виніс законне, обґрунтоване рішення згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього ж Кодексу.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі, пояснив, що 19.04.2023 року перебуваючи вдома за адресою АДРЕСА_1 , готував їсти, син ОСОБА_11 крутився, від цього впала каструля. Волошин протер поли, хлопчик, коли хотів піти з кухні впав, коли він його підіймав, побачив, що рука вивернута. Подзвонив товаришу, той був на машині та вони разом з сином поїхали до швидкої та потім у восьму лікарню.

Відповідно до допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , він допитаний із застосуванням методики «зеленої кімнати» у присутності законного представника, психолога з застосуванням безперервної відеофіксаціїї. Дитина у безпечній для себе обстановці надала свідчення, що ОСОБА_8 силою заломив йому руку назад через те, що він грався у мобільний телефон під час обіду. Внаслідок цих дій йому було зламано руку.

Дослідження такого доказу - відеозапису свідчень дитини - жертви злочину і прийняття відеосвідчень як доказу в суді першої інстанції відповідає всім міжнародним та національним вимогам судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів, а також забезпеченню найвищому пріоритету інтересів дітей.

Так, згідно постанови Верховного суду від 23.11.2021, справа №369/1044/19 судом було досліджено відеозапис допиту свідка за правилами «зеленої кімнати», в якому вона детально розповіла про обставини вчиненого злочину. Судом констатовано, що таке дослідження доказу-відеозапису і прийняття відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізацїї, що відповідає міжнародним вимогам до дитини-свідка чи жертви злочинних посягань, про дослідження вказаного доказу жодний з учасників процесу не заперечував та вказаний доказ є належним та допустимим.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/105-25/2603-ПС від 10 липня 2024 року у якому проведено психологічний аналіз комунікативної діяльності ОСОБА_10 в ході допиту, проведеного за його участю 01.03.2024. У вказаному експертному досліджені зроблено один із висновків, що у відеозаписі допиту від 01.03.2024 за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суттєвих ознак психологічного впливу зі сторони учасників слідчої дії не встановлено.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №2517 ОСОБА_13 , який перебував у стаціонарі з 19 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 рік із діагнозом закритий перелом лівого плеча зі зміщенням. Множинні крововиливи обличчя обох гомілок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи документів на ім`я ОСОБА_10 за № 860/80, з якого встановлено, що характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення крововиливів від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом удар (удар - стиснення), перелом утворився від дії тупого твердого предмета можливо за механізмом удару або стиснення, можливо внаслідок згинання, зсуву, скручування (більш детально висказатися про механізм утворення перелому буде можливим після вивчення рентгенограм). Характер загоєння виявлених ушкоджень (дані в наданих медичних документах) свідчить що ушкодження могли бути отримані не пізніше дати їх встановлення у медичному закладі 19.04.2023 року. Виявлений у нього перелом лівої плечової кістки відноситься до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби). За своїм характером виявлені крововиливи відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Локалізація та характер виявлених ушкоджень не характерні для одночасного виникнення внаслідок виникнення падіння на площину, удару об ґрунтову поверхню.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14 березня 2024 року за участю законного представника, психолога та у присутності понятих, у приміщенні «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1» де малолітній ОСОБА_10 погодовся показати як його відчим ОСОБА_14 зламав йому руку.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 427 від 18 березня 2024 року констатовано, що виявлені у малолітнього потерпілого ушкодження могли утворитися при механізмі на який він сам вказує (в ході слідчого експерименту), про що свідчить локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень;

Відповідно до слідчого експерименту проведений 05 квітня 2024 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 на якому останній добровільно розказав та показав, як він готував їжу, гарячий бульйон перебував на пліті, каструля прокинулась і увесь окріп вилився на підлогу, його син ОСОБА_16 злякався та побіг із даної кімнати, ОСОБА_8 побіг за ганчіркою, при цьому ОСОБА_16 перебігав через арку наступної кімнати, ймовірно перечепився та впав з висоти власного зросту обличчям вперед, при цьому ліва рука дитини потрапила до бетонного заглиблення у підлозі. ОСОБА_8 піднімаючи дитину відчув неприродну рухливість лівої руки тримаючи та піднімаючи за неї. Пояснення спростовуються висновком експерта № 567 від 10 квітня 2024 року у якому вказано, що виявлений у неповнолітнього перелом лівої плечової кістки виник від безпосередньої дії тупого предмету на кістку, таким чином виявлений перелом не міг утворитися при механізмі на який вказує ОСОБА_8 .

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але спричинило тривалий розлад здоров`ю, доведена поза розумним сумнівом та підтверджена доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, та є достатніми для його ухвалення, тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про зворотне є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, та вважає, оскаржуване рішення винесене відповідно до чинного законодавства, без порушення принципів верховенства права та засад розумності, добросовісності і справедливості.

Обговорюючи доводи обвинуваченого проте, що він не мав умислу на завдання ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_17 , колегія суддів зазначає наступне.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження, тобто за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 122 КК, за умови, якщо були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і необережного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень здійснюється за суб`єктивною стороною цих злочинів. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

При цьому для відмежування умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень і необережного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винуватого.

Зокрема, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винуватого і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ч. 3 ст. 24 КК).

Зміст усвідомлення при непрямому умислі аналогічний усвідомленню при прямому умислі. Таке усвідомлення включає в себе розуміння винуватим суспільної небезпечності свого діяння та його наслідків.

У такому випадку, винуватий чітко усвідомлює, що його конкретні умисні дії можуть породити суспільно небезпечні наслідки, і тим самим передбачає розвиток причинного зв`язку між ними, проте такі наслідки винуватий передбачає як можливий результат свого діяння. Тобто, винуватий, не спрямовуючи свою волю на досягнення конкретного наслідку, все ж таки свідомо припускає його настання.

Вина обвинуваченого у вчиненні саме кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим, під час якого він показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. Свідчення дитини були перевірені судово-медичним експертом та висновки викладені у висновку експерта №427 від 18.03.2025, який зазначив, що виявлені у потерпілого ушкодження могли утворитись при механізмі на який він сам указує, про що свідчить локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень.

На підставі свідчень обвинуваченого ОСОБА_8 судово-медичним експертом проведено експертизу та у висновку № 567 зазначено, що виявлений у дитини перелом не міг утворитись при механізмі, на який вказує саме обвинувачений.

Таким чином, колегія суддів, повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що версія обвинуваченого спростовується сукупністю доказів, які свідчать саме про те, що потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження в інший спосіб, а враховуючи вік дитини та обвинуваченого, фізичну силу обвинуваченого, останній не міг не усвідомлювати наслідки своїх дій - прикладання сили до дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачений діяв з прямим умислом.

Враховуючи вищевикладене, своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про не встановлення, судом першої інстанції, утворення ушкоджень у малолітнього ОСОБА_17 в виді множинних крововиливів обличчя обох гомілок, з огляду на наступне.

Як вбачається з обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення вчинення умисного середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Тобто, обвинувачення у вчиненні легких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_17 , обвинуваченому ОСОБА_18 не було пред`явлено, а характер вказаних ушкоджень та механізм їх утворення не був предметом розгляду судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі виконав всі вимоги чинного КК та КПК України, розглянув справу в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, в рамках встановленої законом процедури розслідування та судового розгляду справи, тому жодних порушень законодавства колегія суддів не вбачає.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Переглянувши судове рішення суду першої інстанції, у суворій відповідності до вимог ст. 404 КПК України, тобто в межах апеляційної скарги, підстав для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 14 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді