Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 571/1236/25

Провадження № 11-сс/4815/162/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000004 від 04 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 липня 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. та в разі її внесення покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків для обрання найсуворішого запобіжного заходу. Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, розлучений, має дітей, з яким підтримує тісні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває, є учасником бойових дій, не працює, оскільки отримав поранення і йому протипоказана важка фізична праця, майновий стан є задовільним, однак застава в сумі 242 240 грн. є надмірною для підозрюваного. Наголошує, що останній визнає вину у інкримінованому злочині та з приводу оголошеної підозри надав правдиві свідчення, тому вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням підозрюваного, а також надасть можливість проходити необхідне лікування та дотримуватись рекомендацій лікаря.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08 травня 2025 року та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 24 січня 2025 року о 15 годині 11 хвилин він, перебуваючи на АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, незаконно збув за 1900 грн., які було перераховано на банківську картку банку АТ КБ «ПриватБанк», громадянину ОСОБА_9 один поліетиленовий пакетик з вмістом кристалічної речовини білого кольору PVP, масою 0, 790 г., яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, та один поліетиленовий пакетик з речовиною рослинного походження зелено-коричневого кольору, яка є наркотичним засобом канабіс, масою 0,523 г. (в перерахунку на висушену речовину), обіг якої обмежено відповідно до списку №1 таблиці №2 Переліку наркотичних засобів, наркотичних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року.

На підставі наведеного, ОСОБА_6 07.05.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ч.1 ст.131 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Отже, слідчий суддя під час обрання/зміни/продовження/скасування запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про обґрунтованість/необґрунтованість повідомлення про підозру; наявність/ відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а у разі продовження запобіжного заходу також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п.1 ч.3 ст.199 КПК).

Однак, під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 не були дотримані в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не в повній мірі врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України та не належним чином оцінив їх в сукупності, мотивуючи своє рішення наявністю виправданих та необхідних елементів, які визначають потребу у застосуванні стосовно підозрюваного даного запобіжного заходу, при цьому врахувавши обґрунтовану підозру у вчиненні останнім злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

При цьому, на думку колегії суддів, слідчим суддею не враховано належним чином положення ст.183 та практики Європейського суду, прийшовши до передчасного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Разом з тим, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови). Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність відповідних і достатніх підстав для тримання особи під вартою. Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку (Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Так, слідчим у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі не доведено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків, може продовжити кримінальне правопорушення, що є обов`язковою підставою при обранні такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Мотивуючи прийняття рішення про обрання запобіжного заходу слідча суддя послалася на те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, зареєстрований за однією адресою, а проживає за іншою, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, також врахувала про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому, на думку місцевого суду, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків підозрюваним чи запобігти встановленим ризикам.

Однак, при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали слідчого судді підозрюваний вказав, що він має дітей, з якими підтримує тісні зв`язки, не працює, оскільки під час проходження військової служби отримав поранення, пересувається на милицях, йому протипоказана важка фізична праця, крім того зазначив, що наміру переховувався не має, оскільки йому необхідно продовжити лікування та для дотримання режиму та рекомендацій лікаря просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

Також, слідчий в клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі вказують на наявність ризику впливу на свідків, однак ні осіб, на яких підозрюваний може чинитися тиск, ні яким чином він це може робити, не вказано. При цьому, в матеріалах провадження докази про можливий вплив на будь-яких осіб як особисто, так і через інших осіб відсутні та стороною обвинувачення не доведені. Разом з тим, запобігти даному ризику можливо шляхом накладення заборони утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає занадто суворим, оскільки зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_6 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки протягом апеляційного розгляду провадження не було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дають можливість для продовження обмеження права ОСОБА_6 на свободу, то колегія суддів вважає, що забезпечити належну поведінку останнього можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово з покладанням на нього процесуальних обов`язків.

Однак, в разі недотримання підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до місцевого суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням згідно п.2 ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 409, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000004 від 04 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Обрати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з повною загальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора;

- цілодобово не відлучатися з визначеного місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідком ОСОБА_9 , а також підозрюваними ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відділення поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Строк дії ухвали до 06 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3