Дата документу 26.06.2025 Справа № 335/8844/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/749/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/8844/22Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноперекопськ АР Крим, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Юльївка Запорізького району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_2

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 18.07.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з одночасним визначенням застави у сумі 90 840 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із одночасним покладенням на нього передбачених ст.194 КПК обов`язків. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 винесено без дотримання норм процесуального права. Апелянт посилається на порушення його права на захист. Вказує, що він заперечував проти проведення судового засідання без участі захисника. Існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно обвинуваченого не доведено, не обґрунтовано неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Обвинувачений посилається на тривале перебування під вартою та беззаперечне зменшення встановлених ризиків зі спливом часу. Тяжкість інкримінованого злочину та відомості про відсутність у ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків безпідставно пов`язано зі вказаними ризиками. Апелянт зазначає про наявність у нього місця проживання у АДРЕСА_4 , яке він орендує. На переконання апелянта, такі обставини у сукупності вказують на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалась.

В провадженні Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя на новому розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.4 ст.186 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану групою осіб тяжкого злочину проти власності, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Вказані відомості, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 наразі триває і не завершено.

Відтак, з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, який поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілого у даному кримінальному провадженні, анкетні дані та адреса місця мешкання якого відома.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків не має, він неодружений, жодної особи на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

Достовірних відомостей про наявність у обвинуваченого місця проживання за вказаною ним адресою з матеріалів провадження не встановлено.

Крім того, ОСОБА_8 раніше 7 разів притягавався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень аналогічної спрямованості (проти власності), відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Однак ОСОБА_8 свою злочинну діяльність не припинив та протягом дії іспитового строку згідно вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2021 року знову вчинив інкримінований злочин з корисливих мотивів.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи особою раніше неодноразово судимою на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та джерел стабільного доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що всупереч протилежним доводам апелянта прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо тривалого тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд акцентує увагу й на тому, як вже зазначалося вище, наразі здійснюється новий розгляд даного кримінального провадження. Тому судом першої інстанції обґрунтовано враховано, з-поміж іншого, тривалість перебування ОСОБА_8 під вартою та визначено обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК розміру із покладенням обов`язків у разі її внесення.

Що стосується аргументів апелянта про порушення його права на захист під час винесення оскаржуваного судового рішення, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

В обґрунтування вказаних доводів обвинувачений посилався на те, що його захисником ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням у відпустці. Обвинувачений в апеляційній скарзі вказував, що він заперечував проти розгляду даного провадження за відсутності захисника, протилежні твердження суду першої інстанції вважав такими, що не відповідають дійсності.

Апеляційним судом встановлено, що до початку розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених головуючим суддею було вжито заходів для з`ясування думки сторін кримінального провадження, у тому числі й обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо можливості розгляду вказаного клопотання за відсутності його захисника без залучення іншого захисника для проведення окремої процесуальної дії. На що ОСОБА_8 зазначив, що на участі захисника він не наполягає та вважає за можливе розглядати клопотання без нього.

Таким чином, вказані доводи апелянта повністю спростовуються наявними матеріалами провадження, зокрема змістом дослідженого журналу судового засідання та технічного запису судового процесу.

Апеляційний суд критично ставиться до заперечення апеляційної скарги ОСОБА_8 проти необхідності врахування судом першої інстанції тяжкості інкримінованого злочину та відомостей про його соціальні зв`язки, а саме їх відсутність, оскільки міра належної поведінки, тобто обов`язок суду з`ясувати такі обставини прямо передбачено положеннями п.п.2, 4 ч.1 ст.178 КПК.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4