Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6

та ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2024 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2024 року, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили та зараховано йому в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 06 години 15 хвилин 26 серпня 2022 року по теперішній час.

ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України і призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років; На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили та зараховано йому в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 06 години 15 хвилин 26 серпня 2022 року по теперішній час.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-22/7637-ТВ від 02.09.2022 у розмірі по 471,95 (чотириста сімдесят одну грн. дев`яносто п`ять коп.) гривень з кожного, та проведення дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/107-22/7646-Д від 31.08.2022 у розмірі по 660,73 (шістсот шістдесят грн. сімдесят три коп.) гривень з кожного та стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-22/7635-ТВ від 01.09.2022 у розмірі 943,90 (дев`ятсот сорок три грн. дев`яносто коп.) гривень.

Вироком ухвалено речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Mi рlay 7»; паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 виданий Тячівським РВ УМВС в Закарпатській області від 16.02.2001; військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; пристрій для викурювання марки «Smoke» повернути ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . мобільний телефон марки «Neffos» повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з вироком, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

25 серпня 2022 року приблизно 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля колишнього ТЦ «Україна», що за адресою м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 1, шляхом вільного доступу, підійшовши до потерпілого ОСОБА_9 та скориставшись тим, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужого майна, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викрадення чужого майна, таємно викрав наплічну сумку, в якій знаходилися: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 , виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 16.02.2001, військовий квиток, виданий на ім`я ОСОБА_9 серії НОМЕР_4 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , грошові кошти у сумі 3 000 гривень, пристрій для викурювання марки «Smoke», флеш накопичувач з об`ємом пам`яті 32 ГБ, які для потерпілого не становлять матеріальну цінність, мобільний телефон марки «Хіоmі» моделі «Мі play 4/64 GB Blue», вартість якого згідно висновку експерта становить 2 399 гривень та банківську картку банку «Приват банк» № НОМЕР_6 , з метою подальшого викрадення грошових коштів шляхом розрахунку за покупки товарів та послуг за допомогою банківської картки безконтактної дії грошові. Після чого зник з місця пригоди, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Цього ж дня, в період часу з 23 год. 30 хв. по 23 год. 59 хв., ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за допомогою банківських терміналів для оплати покупок, шляхом використання банківської карти № НОМЕР_6 , відкритої в AT «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив покупки продовольчих товарів в магазині «Зодіак» за адресою: м. Ужгород, просп. Свободи, 40, на загальну суму 3 462 гривні, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 25 серпня 2022 року, близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дії, їх караність та суспільну небезпечність, перебуваючи за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, поблизу колишнього ТЦ «Україна», реалізуючи свій корисливий мотив незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння, таємно викрав наплічну сумку, в якій, зокрема, знаходилися паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 , виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 16.02.2001, військовий квиток виданий на ім`я ОСОБА_9 , серії НОМЕР_4 , з додатками на трьох аркушах, ідентифікаційний код № НОМЕР_5 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , банківську картку банку «Приват банк» № НОМЕР_6 , які являються офіційними документами.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, а саме незаконне заволодіння паспортом.

Більше того, 26 серпня 2022 року приблизно о 02 годині 38 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 , перебуваючи на літній терасі ресторану «Деліція», що за адресою м. Ужгород просп. Свободи, 45, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , який працював нічним охоронцем у вказаному закладі, та попросили його підпалити цигарку. В цей момент, у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник раптовий спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, реалізували, а саме ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, за попередньою змовою та разом із ОСОБА_6 , схопив ОСОБА_10 за руки, при цьому скрутив їх за спину.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та почав наносити йому удари руками, затиснутими в кулак, по обличчю, від яких потерпілий впав на землю, після чого схопив мобільний телефон марки «ТР-Link» моделі «Neffos C5S TP704F», який знаходився на столі біля потерпілого, вартість якого згідно висновку експерта становить 1 053 гривні 00 копійок.

Із викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покинули місце події, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вищевказану суму, а також тілесних ушкоджень у вигляді: «забійної параорбітальної гематоми зліва, забійна рана надбрівна зліва» які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

За цих обставин, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану.

26 серпня 2022 року приблизно 02 годині 38 хвилин, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 , перебуваючи на літній терасі ресторану «Деліція», що за адресою м. Ужгород просп. Свободи, 45, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , який працював нічним охоронцем у вказаному закладі, та попросили його підпалити цигарку. В цей момент, у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник раптовий спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, реалізували, а саме ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, за попередньою змовою та разом із ОСОБА_6 , схопив ОСОБА_10 за руки, при цьому скрутив їх за спину.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та почав наносити йому удари руками, затиснутими в кулак, по обличчю, від яких потерпілий впав на землю, після чого схопив мобільний телефон марки «ТР-Link» моделі «Neffos C5S TP704F», який знаходився на столі біля потерпілого, вартість якого згідно висновку експерта становить 1 053 гривні 00 копійок.

Із викраденим, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покинули місце події, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вищевказану суму та тілесних ушкоджень у вигляді: «забійної параорбітальної гематоми зліва, забійна рана надбрівна зліва». Дані тілесні ушкодження згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, учасники кримінального провадження подали апеляційні скарги.

Обвинуваченим ОСОБА_6 у апеляційній скарзі вказується на критичну оцінку місцевого суду щодо доводів про його невинуватість, а саме те, що він вчиняв дії щодо припинення протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .. Наявність відбитків пальців на мобільному телефоні пояснює тим, що після того як він розборонив потерпілого з ОСОБА_8 , останній віддав йому мобільний телефон помилково, оскільки думав, що він ОСОБА_6 . Зазначає, що у своїх показах ОСОБА_8 пояснив, що саме він вчиняв злочин, а апелянт стояв позаду. Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження або скасувати вирок та призначити новий розгляд справи.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на відсутність доказів на підтвердження прямого умислу вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Разом з цим, ОСОБА_8 у своїх поясненнях повідомив, що саме він вчиняв даний злочин, а ОСОБА_6 до нього не причетний. Потерпілий ОСОБА_10 звернувся до місцевого суду з заявою про те, що не має ніяких претензій до обвинувачених та вважає цей інцидент вичерпаним. Підпис потерпілого під заявою завірений нотаріально. Заява була надана суду першої інстанції, але була проігнорована і їй не була надана відповідна оцінка. Свідки по справі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не дали свідчень про те, що ОСОБА_6 скоїв правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а згідно протоколу затримання від 26 серпня 2022 року ОСОБА_6 зразу заперечував свою причетність до скоєння інкримінованого йому злочину, що також було проігноровано місцевим судом. Інші зібрані по справі докази підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 , і навпаки, спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .. Просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задоволити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого береться до уваги те, що потерпілому відповідно до вимог законодавства надіслано повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги і він вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки від ОСОБА_10 не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вирок суду першої інстанції у частині доведеності вини ОСОБА_8 , кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України, а також у частині призначення йому покарання, речових доказів та судових витрат, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнається таким, що ґрунтуються на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо ОСОБА_6 .

Твердження апеляційних скарг про непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення колегія суддів відхиляє.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 25.08.2022 пізно ввечері він сидів на терасі кафе «Деліція», де працює охоронцем. Вказав, що протягом вечора до нього декілька раз підходило двоє осіб та просили прикурити. У судовому засіданні місцевого суду підтвердив, що саме вказані дві особи, які є обвинуваченими, тоді до нього підходили. Зауважив, що в черговий раз коли вони підійшли, ОСОБА_14 схопив його, а другий почав бити. Далі вони обшукали його кармани та викрали телефон. В якийсь момент йому вдалось вирватись від них та забігти в магазин, де працівники магазину викликали поліцію та швидку допомогу. Зауважив, що від родичів ОСОБА_15 отримав 200 доларів США в рахунок відшкодування завданої шкоди злочином. Одночасно вказав, що ОСОБА_6 також відшкодував йому шкоду.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_11 показав, що працює касиром у магазині «1 Minute» на просп. Свободи, 40, у м. Ужгород. Вказав, що впізнає обвинувачених, оскільки вони є частими відвідувачами магазину. Також зазначив, що того вечора до їх магазину зайшов потерпілий, який є охоронцем у сусідньому закладі, та попросив про допомогу. По приїзду поліції, під час здійснення опитування та пред`явлення поліцією фотокарток обвинувачених, останні зайшли у магазин, після чого були затримані.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що того вечора чергував у магазині «1 Minute» на просп. Свободи, 40, у м. Ужгород, коли на камері спостереження побачив чоловіка 60-ти років, який був побитий та в нього текла кров. Зауважив, що під час розмови з ним йому стало відомо, що даний чоловік працює охоронцем у «Деліції» та його побили двоє осіб, після чого свідок викликав поліцію. Зазначив, що після приїзду поліції обвинувачені зайшли у магазин, внаслідок чого були затримані.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працює у цілодобовому магазині «Зодіак», а обвинувачені є частими відвідувачами даного магазину. Інших свідчень, які безпосередньо стосуються саме обставин вчинення даного кримінального правопорушення, не повідомила, натомість надала загальні пояснення, як саме їй стало відомо про вчинення даного злочину.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.08.2022, згідно якої гр. ОСОБА_10 просив прийняти міри до невідомих йому двох осіб чоловічої статі, які 26.08.2022 о 02.30 год. знаходячись за адресою: м. Ужгород, просп. Свободи, 45, із застосуванням фізичного насильства заволоділи належним йому мобільним телефоном марки «Neffos» сірого кольору.

Протоколом огляду місця події від 26.08.2022 та ілюстраційною таблицею до нього, згідно з яким було оглянуто місце події за адресою: м. Ужгород, просп. Свободи, 45, зафіксовано потерпілого та загальну обстановку на місці події.

Протоколом огляду місця події від 26.08.2022 та ілюстраційною таблицею до нього, згідно з яким було оглянуто місце події за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 5, де було виявлено двох громадян чоловічої статі, які назвали себе ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживають у СК «Юність». У протоколі зафіксовано одяг, у який вказані особи були одягнені. В ході огляду біля вхідних дверей у клумбі було виявлено мобільний телефон «Нефос» сірого кольору, із сім картою мобільного оператору Київстар та ІМЕІ. У протоколі зафіксовано, що вказані особи повідомили, що викрали даний телефон у охоронця кафе «Деліція» із застосуванням фізичного насильства. В ході огляду на мобільному телефоні із застосуванням дактилоскопічного порошку було виявлено сліди папілярних ліній пальців рук, які відкопійовано на клейку стрічку скотч №1, №2, №3 та вилучено.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2022 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав серед осіб, які пред`являлися для впізнання особу, яка діючи за попередньою змовою з іншою особою чоловічої статі нанесла йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділа належним йому мобільним телефоном. Згідно довідки вказаною особою є ОСОБА_6 .

Протоколом огляду відеозапису від 26.08.2022 року та DVD-R диск марки «Mу media», згідно якого при перегляді DVD-R диску марки «Mу media» зафіксовано перехрестя просп. Свободи вул. Заньковецької, де на початку відеозапису дві особи, один з яких одягнутий в футболку чорного кольору та світлі шорти, інший у сіру футболку та блакитні шорти, рухаються зі сторони вул. Заньковецької в бік просп. Свободи, 45, та наближалися до ресторану «Деліція».

Висновком експерта №293 від 01.09.2022, згідно якого на момент проведення судово-медичного обстеження, у гр. ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, які згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення степеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності.

Висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-22/7637-ТВ від 02.09.2022 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «TP-Link» neffos C5S (TP704A), наданого на дослідження, бувшого у використанні, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 26.08.2022 становить 1 053,00 грн.

Висновком дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/107-22/7646-Д від 31.08.2022 року, згідно якого сліди пальців рук на відрізках клейкої стрічки скотч №1 та №2 залишені громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а слід пальця руки на відрізку клейкої стрічки скотч №3 залишений громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З вказаного слідує, що участь у вчиненні грабежу приймало двоє осіб. В ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 упізнав цих осіб, і вказав, що ними є ОСОБА_16 та ОСОБА_8 . З висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/107-22/7646-Д від 31.08.2022 року, слідує, що сліди пальців рук на відрізках клейкої стрічки скотч №1 та №2 залишені громадянином ОСОБА_8 , а слід пальця руки на відрізку клейкої стрічки скотч №3 залишений громадянином ОСОБА_6 .

Оцінюючи вищенаведених показань потерпілого та свідків, а також інших письмових і речових доказів, на які суд посилається у вироку в підтвердження винуватості ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання потерпілого та свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають іншим матеріалам та фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що свідки по справі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не дали свідчень про те, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України не відповідають дійсності та спростовуються наведеним вище.

При оцінці показань потерпілого та свідків, колегія суддів бере до уваги те, що в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 були підстави для обмови ОСОБА_6 . Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.

Разом з цим, відповідно до приписів ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Вказаних клопотань сторона захисту не подавала, відтак з урахуванням вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не вправі дати доказам іншу оцінку.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_17 у своїх поясненнях повідомив, що саме він вчиняв даний злочин, а ОСОБА_6 до нього непричетний, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, спростовуються наведеним вище, а відтак і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що він нібито вчиняв дії щодо припинення протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , а відбитки пальців на мобільному телефоні потерпілого з`явилися через те, що він помилково забрав цей телефон, прийнявши його за мобільний ОСОБА_8 , спростовуються показами потерпілого та свідків. Крім того, як підтверджується матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 не намагався надати потерпілому допомогу чи повідомити поліцію про подію, а натомість залишив місце пригоди разом з іншим обвинуваченим.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілого та свідків, а також наявні у матеріалах справи докази, обґрунтовано не взяв до уваги позицію обвинуваченого та його захисника про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини є способом захисту від пред`явленого обвинувачення, який обумовлений намаганням уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки позиція сторони захисту повністю спростовується дослідженими доказами, які не викликають сумнівів і в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення.

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що не свідчать про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 у своїх поясненнях повідомив, що саме він вчиняв даний злочин, а ОСОБА_6 до нього не причетний.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції констатує, що доводи адвоката ОСОБА_7 про неврахування місцевим судом заяви потерпілого ОСОБА_10 про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, не належить до кримінальних правопорушень приватного обвинувачення. Така заява потерпілого не має правового значення для вирішення питання про кримінальну відповідальність обвинуваченого, оскільки не усуває суспільної небезпеки вчиненого діяння. Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, обставини справи та наявні докази зазначена заява не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відповідальності.

За цих обставин, показання потерпілого та свідків, письмові та речові докази, у своїй сукупності свідчать про те, що мав місце факт відкритого викрадення чужого майна (грабеж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про те, що зібрані по справі докази підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 і навпаки спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_6 , відхиляються як такі, що не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи вищенаведеними доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Також колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Також обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано зараховано у строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 06 години 15 хвилин 26 серпня 2022 року по теперішній час.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-караного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія не знаходить підстав для виправдання обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, обвинуваченим чи стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження таких доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

За цих обставин, апеляційні скарги твердження яких є безпідставними та необґрунтованими, а також вимоги про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю його вини чи призначення нового судового розгляду, задоволенню не підлягають, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та долі речових доказів, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , відхилити.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 09 вересня 2024 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: