УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 травня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козирка Очаківського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2025 року,

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, або визначити розмір застави.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2025 року.

В задоволенні клопотання захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому - відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисник зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу на даний час зменшились та їм можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також зазначає, що судом недостатньо враховані відомості щодо особи обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, дітей та дружину, є учасником АТО та бойових дій, має три контузії, з 2014 року бере участь у бойових діях.

На думку захисника, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, підозра необгрунтована, ризики не доведені, подальше утримання обвинуваченого під вартою є незаконним.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження №0000556 від 03.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2023р. обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами суду обвинуваченому строк тримання під вартою було неодноразово продовжено.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати всі ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе, оскільки судовий розгляд продовжується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000556 від 03.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1,3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованих йому злочинів, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, санкція одного з них передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачає реальним ризик того, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого, запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просить захисник, не є доцільним, оскільки наявність місця проживання та наявність соціальних зв`язків не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, вказані обставини не зменшують заявлених ризиків та не свідчать про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Беручи до уваги доведеність ризиків, визначених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 травня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді