Справа № 638/3369/24
Провадження № 1-кп/638/902/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження №0000097 від 21.01.2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Припутні Ігнянського району Чернігівської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

встановив:

Старший солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і проходячи її на посаді снайпера (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_2 умисно в порушення ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 21.01.2024 близько о 00:00 - 00:30 годині, точний час в ході судового розгляду не встановлено, старший солдат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді снайпера (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 єгерського батальйону в/ч НОМЕР_2 , знаходячись на території розташування в/ч НОМЕР_2 , що тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним поведінкою ДОП СПД №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківської області ОСОБА_6 , де у приміщенні магазину «SEVEN ELEVEN» між ним та ОСОБА_4 відбувся конфлікт з приводу нерівномірного захисту батьківщини різними органами державної служби, попередньо взявши зброю та боєприпаси вийшов на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння та пішов в напрямку магазину «SEVEN ELEVEN» по вул.Миру смт.Борова Ізюмського району Харківської області, де на той момент знаходився ОСОБА_6 та інші особи, з криками «ДЕ ВІН Є?» та з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, з особливою зухвалістю, використовуючи малозначний привід, нахабно і зневажливо ставлячись до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, взяв в руку невстановлений в ході досудового розслідування вибуховий пристрій гранату РГО, витягнув з неї запобіжне кільце, тобто привів в бойовий режим та кинув на землю поблизу будинку де проживає, внаслідок вибуху було порушено громадський порядок і спокійні умови мешканців будинків, по АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої хуліганські дії, не бажаючи їх припинення, нехтуючи загальновизнаними правилами поведінки і моральності, усвідомлюючи чисельну кількість громадян, які перебували у той час на в магазині «SEVEN ELEVEN» та проживають по АДРЕСА_2 , йдучи у бік вищевказаного магазину дістав наявну у нього автоматичну гвинтівку UAR -10, калібру 7,62 № DB1 року випуску, тобто предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, розпочав хаотично стрілянину по вул.Миру та по вул.14 квартал в смт.Борова Ізюмського району Харківської області та здійснив постріли у напрямку магазину «SEVEN ELEVEN», де знову порушив громадський порядок і спокійні умови мешканців будинків, по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши вищезазначене в повному обсязі та пояснив, що в той день прибув до смт Борова з бойової позиції. Був знервований бо дійзнався про смерть брата, через що випив горілки. Підтвердив, що кидав бойову гранату біля магазину та стріляв з гвинтівки. У скоєному щиро кається та просив суд суворо не карати, оскільки усвідомив протиправність своєї поведінки та не допустить її повторення.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень та кваліфікує його дії за ч.4 ст.296 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (ч.4 ст.296 КК України), відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обтяжуює покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий військовослужбовець, осіб на утриманні не має, на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обтяжує покарання, зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Також суд вважає, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

В рамках розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави, яку було сплачено.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачениого ч.4 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 21.01.2024 року до 26.01.2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_7 заставу в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, внесену ним 26.01.2024 року за ОСОБА_4 згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.01.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 13252 гривні 40 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз від 05.02.2024 року та 01.02.2024 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 25.01.2024 року.

Речові докази два магазина 7,62 х 51 з написом PMAG10, та магазин 7,62 х 51 з написом PMAG20 поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP4072415; патрони із магазинів 1,3 калібру 7,62 х 51 у кількості 30 штук з маркуванням « LC 21» - поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP4072416; патрони із 2 магазину у кількості 10 штук з маркуванням «LC 21 LR» - поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP2405047; предмет зовні схожий на вогнепальну гвинтівку «СAL.MULTI DB10 DB-1114880», поміщено до мішку, опечатано біркою НПУ; - передати Управлінню Служби Безпеки України у Харківській області

Речові докази - кільце із запобіжною чекою, поміщено до спеціального пакету вибухо-технічної служби №АВ1164478. картонна коробка з пояснювальним написом «20 СRTG 7,62 мм, LС-21 H440-037, поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP2405049; 8 гільз з маркуванням « LC 21» - поміщено до спеціального пакету НПУ № PSP2042609; корпус гранати РГО, поміщено до спеціального пакету вибухонебезпечної служби № АВ1164476; підривач УЗД, поміщено до спеціального пакету вибухонебезпечної служби № АВ1164477; гільзи з маркуванням « LC 21 » в кількості 4 штук, поміщено до спеціального пакету НПУ №PSP2405052; гільзи із маркуванням « LC 21 LR » в кількості 13 штук, поміщено до спеціального пакету НПУ №PSP3148917; деформовані металеві фрагменти різної форми та величини з рваними краями та слідами вибухового навантаження, поміщено до спеціального пакету вибухо-технічної служби №АВ1164478; важіль взводу від підривача «УДЗ» з маркуванням «УДЗС-72-87», поміщено до спеціального пакету вибухо-технічної служби №АВ1164478 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: