Справа № 306/753/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/39/25 за апеляційними скаргами: прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Керецьки Свалявського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні та вихованні двох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді старшого слідчого СВ Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 грудня 2024 року, ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, та виправдано на підставі п. 3) ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільні позови у кримінальному провадженні, заявлені потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 на їх користь матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, у відповідності до ч. 3 ст. 129 КПК України, залишено без розгляду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовано.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Згідно формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, - ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, - порушенні недоторканості житла, тобто незаконному проникненні до житла та незаконному проведенні обшуку, вчиненому службовою особою, за наступних обставин:

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000093, внесеному до ЄРДР 12.01.2013 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та являючись службовою особою, 01 квітня 2013 року о 15:30год., маючи умисел, спрямований на незаконне проникнення у житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яким фактично володіє ОСОБА_11 , в якому проживає ОСОБА_7 , та проведення у даному будинку незаконного обшуку, реалізовуючи свій злочинний умисел, порушуючи конституційне право ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на недоторканність житла, закріпленого в ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканність житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, прибувши до вищевказаного домоволодіння, без згоди ОСОБА_11 та без відповідної ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, будучи службовою особою, достовірно знаючи про вимоги Конституції України, а також про вимоги ст. 233 КПК України, діючи умисно і протиправно, шляхом вільного доступу потрапив на земельну ділянку, де розташований будинок за адресою АДРЕСА_3 , та в подальшому, без правових підстав, незаконно, проник до вказаного будинку, безперешкодно увійшовши в середину, та в період часу з 15 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. провів у вищевказаному будинковолодінні незаконний обшук, в ході якого вилучив речі та предмети.

В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що не погоджуючись із висновками суду щодо недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтований виправдувальний вирок, не вмотивувавши належним чином це рішення. Посилається, що в порушення вимог кримінального процесуального закону, судом письмові докази, надані стороною обвинувачення, було визнано неналежними та недопустимими, через те, що документи були надані у копіях, що суперечить вимогам ст.87 КПК України. Зазначає, що письмові докази, надані суду стороною обвинувачення, а також покази допитаних у судовому засіданні свідків сторони захисту та обвинувачення, чітко вказують на те, що метою незаконного проникнення ОСОБА_5 у житло потерпілих були необхідність викриття потерпілого ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження, яке у складі групи розслідував обвинувачений та відшукання у його помешканні заборонених предметів, чи викрадених речей, а рушійною силою кримінально караного вчинку. У даному випадку слугував корисливий мотив, а саме бажання виконати, у будь-який спосіб вказівки керівників, довівши у такий спосіб керівникам свій фах та свою професійну майстерність.

Просить суд дослідити докази, зібрані під час досудового розслідування: допитати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; дослідити копію журналу судового засідання слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.04.2013; дослідити копію протоколу обшуку від 01.04.2013 з ілюстрованою фото-таблицею до нього; дослідити копію ухвали про дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння від 01.04.2013; дослідити витяг з реєстру вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу. Оскаржуваний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України та призначити йому покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що двічі вироки судів першої інстанції були скасовані ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважає, що оскаржуваний вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи, та постановлений помилково, тому його не можна вважати законним і він підлягає скасуванню. Зазначає, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим щодо справи доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи. На його думку, стороною обвинувачення вину ОСОБА_5 повністю доведено на порушення недоторканості житла потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , мотиви, якими суд керувався це розкриття неочевидних злочинів, які були скоєні та зареєстровані на території Свалявського району. Ці факти навіть підтвердив начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 в 2013 році, свідок у справі ОСОБА_14 . Вважає, що судом першої інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження та і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, що обґрунтовано ставить під сумнів законність та справедливість вироку.

Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази подані прокурором є неналежними та не допустимими доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому просить апеляційний суд надати належну правову оцінку цим доказам. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 вимагав стягнути на його користь моральну та матеріальну шкоду завдану йому злочином.

Просить суд, дослідити всі докази повторно та надати їм належну правову оцінку. Оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок і задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, представників потерпілих, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України, - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення. В мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, - рішення суду про виправдання ОСОБА_5 є правильним, оскільки в його основу покладено досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі і ті, на які вказують в апеляційних скаргах прокурор та представники потерпілих, яким суд дав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_5 обвинувачення, допитав безпосередньо свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку вбачається, що в ході судового розгляду ОСОБА_5 свою вину не визнав та пояснив, що в квітні 2013 року він працював на посаді слідчого ІНФОРМАЦІЯ_6 . 01.04.2013 року начальником слідчого відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 було винесено постанову про призначення групи слідчих в кримінальному провадженні № 0000160, внесенного до ЄРДР 23.01.2013 року за ч.3 ст.185 КК України, до якої його було включено, старшим групи був ст. слідчий Йовбак. У цей же день, начальником слідчого відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 йому було надано доручення вже не пам`ятає усне чи письмове, провести обшук за адресою: АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_16 .. Згідно ухвали він мав вилучити різні речі, які могли бути викраденими. При цьому, ОСОБА_15 особисто надав йому ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 про дозвіл на проведення обшуку у двох екземплярах. Ухвала про обшук (вірніше копія ухвали про обшук) була підписана та скріплена печаткою суду, тому у нього не було сумнівів у її законності. До проведення обшуку начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 сформував склад групи, яку було залучено для проведення слідчої дії, і всі вони виїхали до місця проживання ОСОБА_7 , зібрав слідчих, оперативних працівників та дільничих і організував їх прибуття до адреси проведення обшуку. Він взяв з собою папку з бланками протоколів, копіювального паперу, ухвалу слідчого судді про дозвіл на обшук та поіхав в одному автомобілі з начальником райвідділу міліції ОСОБА_14 , на адресу проведення обшуку. Від райвідділку поліції до адреси за якою повинен був проводитися обшук, іхати автомобілем 5 хвилин. Виїхало на обшук кілька автомобілів в останньому іхав він та начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 . Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_16 , ввійшли на територію дворогосподарства через дерев`яну хвіртку. На території дворогосподарства вже знаходилися працівники поліції, які прибули перед ними. Він підійшов до будинку з боку до входу площатка та навіс. Він звернув увагу, що на той момент двоє працівників поліції утримували ОСОБА_7 (мешканця будинку), який намагався заподіяти тілесні ушкодження працівникам поліції, які його утримували. Він підійшов до ОСОБА_17 і повідомив останньому, що прийшов з обшуком на підставі ухвали слідчого судді. Після чого, перед входом до будинку, у присутності понятих зачитав у голос зміст ухвали про дозвіл на обшук. Роз`яснив ОСОБА_7 , його матері ОСОБА_18 та понятим їх права і обов`язки. Він знав цю сім`ю і вони його також знали. ОСОБА_7 після оголошення ухвали про обшук не заявляв жодних зауважень, хоч від отримання копії ухвали про обшук відмовився. При цьому ОСОБА_7 поводився агрессивно. Після оголошення ухвали, було розпочато обшук, його здійснював слідчий ОСОБА_19 , а він ОСОБА_5 вів протокол обшуку. Під час обшуку у кладовій кімнаті було виявлено купу речей (електроінструменти, зварювальні пристрої, кабелі та інше). ОСОБА_19 оглядав речі, які виявляли, в він їх описував у протоколі слідчої дії. Після чого всі виявлені та вилучені речі були належним чином упаковані, пакети скріплені печатками та підписані слідчим і понятими. На запитання учасників судового розгляду, обвинувачений відповів, що ухвалу про дозвіл на обшук, він особисто отримував від начальника ОСОБА_15 у дену пору доби. Слідча дія булла завершена ближче до вечора. При оголошенні ухвали, мати ОСОБА_20 булла також присутня. Він зазначив у протоколі обшуку, час початку слідчої дії 15:30 за київським часом. Вважає, що розбіжність у часі, вказаному в протоколі обшуку та в журналі судового засідання, за результатами якого було винесено відповідну ухвалу суду, могла виникнути через якусь помилку в суді. Особисто він з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку до суду не звертався і участі в судовому засіданні не брав, йому тільки було надано саму ухвалу і це було після обіду, до проведення обшуку. Сам обшук було проведено в той період часу, який вказано в протоколі, і ухвала суду на той момент в нього була, оскільки інакше бути не могло, без ухвали він би нічого не проводив. Під час досудового розслідування, з метою встановлення вказаних обставин, він заявляв клопотання про тимчасовий доступ до комп`ютерної техніки суду, щоб встановити час виготовлення ухвали, просив допитати його із застосуванням відео фіксації та перевірити його покази за допомогою поліграфу, однак в цьому йому було відмовлено. ОСОБА_7 був присутній від початку обшуку до кінця слідчої дії.

Зазначених показань ОСОБА_5 дотримався і в ході апеляційного перегляду даної справи. Просив вирок залишити без зміни.

Приймаючи судове рішення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ключовими доказами сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалося ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.162 КК України, такі які були досліджені судом першої інстанції є:

- копія ухвали про дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння від 01.04.2013 року, постановленої слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 , виготовленої 16 квітня 2016 року (секретарем суду ОСОБА_21 ), скріпленої підписом та печаткою суду, згідно якої слідчий судя задоволив клопотання старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_7 , капітана поліції ОСОБА_22 , про проведення обшуку, та надав дозвіл на обшук за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_3 , для виявлення речових доказів. Строк дії ухвали до 11.04.2013 року;

Відповідно до вимог ст.235 КПК України, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи має містити відомості, визначені у ч.2 даної статті, та відповідно до ч.3 цієї статті, виготовляється дві копії ухвали, які чітко позначаються, як копії.

Стороною обвинувачення в якості доказу надано суду, копію ухвали про обшук від 01.04.2013 р., яка у розумінні положень ч.3 ст.235 КПК України, - не є виготовленою копією ухвали, яка чітко позначаються, як копія. Дана копія ухвали про обшук, виготовлена 16 квітня 2016 року (секретарем ОСОБА_21 ). Крім того, з даної ухвали про обшук не вбачається у межах якого провадження вона постановлена.

- копія журналу судового засідання слідчого судді Свалявського районного суду від 01.04.2013 року, згідно якого, слідчий судя ОСОБА_13 у відкритому судовому засіданні, яке розпочалося о 16:00 год, при секретарі ОСОБА_12 , за участю слідчого, ОСОБА_22 розглянула клопотання слідчий ІНФОРМАЦІЯ_7 , капітан поліції ОСОБА_22 про надання дозволу на обшук за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_3 , дослідила письмові докази додані до клопотання, та видалилася до нарадчої кімнати, повернувшись, оголосила ухвалу. Судове засідання закінчено о 16:40 год. Журнал с/з підписаний секретарем та скріплений печаткою канцелярії суду (а.с.199, том3);

З данного журналу судового засідання про розгляд клопотання про обшук не вбачається у межах якого провадження подане клопотання слідчого СВ Свалявського РВ УМВС України в Закарпатській області, капітан поліції ОСОБА_22

- витяг з реєстру вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу, скріплений печаткою ІНФОРМАЦІЯ_3 , підписаний керівником апарату ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_23 , з якого вбачається, що у графі «вхідна дата документу» зазначено дату 01.04.2013 «вхідний номер» 3575, (кримінальне провадження), у графі «короткий зміст документу» чітко зазначено - клопотання про проведення обшуку АДРЕСА_3 ., «дата корегування» 01.04.2013 15:20. (а.с 198, том 3).

Суд констатував, що витяг з реєстру вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу, фактично є паперовою копією електронного документу, наявного у системі документообігу суду.

- оригінал супровідної вих. № 3165 від 08.04.2016 року, якою голова ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , скерувала ОСОБА_24 на його заяву від 07.04.2016 року витяг з реєстру вхідної кореспонденції на 1-му аркуші.(а.с 197, том 3)

- відеозапис, переглянутий судом, на вимогу потерпілого ОСОБА_7 який містить фрагменти обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_16 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що «поданий, як додаток до протоколу обшуку від 01.04.2013 року не є оригінальним записом, та містять фрагменти слідчої дії (обшуку), яка тривала дві години, не містить фіксації початку проведення обшуку, тому вказаний відеозапис не може підтверджувати пред`явлене обвинувачення та обставини, що підлягають доказуванню, а саме відсутність ухвали.»

- копія протоколу обшуку від 01.04.2020 року з ілюстрованою фото таблицею до нього згідно з яким слідчим СВ Свалявського РВ УМВС, ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 0000160, внесенного до ЄРДР 23.01.2013 року, на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.04.2013 року, в період з 15 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв., за участю підозрюваного ОСОБА_16 , понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , проведено обшук в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 та інших господарських приміщень, які відносяться до вказаного будинку по місцю проживання та реєстрації ОСОБА_7 . В ході проведення даної слідчої дії було виявлено та вилучено різні електроінструменти та предмети. Протокол слідчої дії підписано слідчим ОСОБА_27 , о/у СКР ОСОБА_28 та понятими, без зауважень. Учасник слідчої дії ОСОБА_7 від підпису протоколу відмовився, зауваження не зазначив, при цьому відомості про отримання останнім копії протоклу обшуку відсутні (т.3 а.с. 158-195);

При цьому, згідно обвинувального акту, - « ОСОБА_5 , будучи слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000093, внесеному до ЄРДР 12.01.2013 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, 01 квітня 2013 року о 15:30год., діючи умисно і протиправно, шляхом вільного доступу потрапив на земельну ділянку, де розташований будинок за адресою АДРЕСА_3 , та в подальшому, без правових підстав, незаконно, проник до вказаного будинку, безперешкодно увійшовши в середину, та в період часу з 15 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. провів у вищевказаному будинковолодінні незаконний обшук, в ході якого вилучив речі та предмети», що не узгоджується з зазначеним у протоколі обшуку, який проводився слідчим ОСОБА_5 у межах іншого кримінального провадження № 0000160, внесеного до ЄРДР 23.01.2013 року.

Жодного процесуального документу, який би підтверджував повноваження слідчого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000160, внесеного до ЄРДР 23.01.2013 року та у кримінальному провадженні № 0000093, внесеному до ЄРДР 12.01.2013 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, сторонами кримінального провадження суду не надано, а у матеріалах судової справи такі відсутні, що позбавляє суд можливості встановити повноваження обвинуваченого ОСОБА_5 у вказаних кримінальних провадженнях.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 за ч.2 ст.162 КК України, про те, що «обвинувачений ОСОБА_5 не здійснював досудове провадження № 0000093, внесеному до ЄРДР 12.01.2013 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, як це вбачається з протоколу обшуку від 01.04.2013 року.»

Чинним кримінальним процесуальним законодавством України досить чітко визначено порядок об`єднання та виділення матеріалів досудового розслідування.

Так, статтею 217 Кримінального процесуального кодексу України визначено підстави та приводи для об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування.

У даному контексті доцільно зробити короткий аналіз критеріїв недопустимості доказів.

Так, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 11.02.2020 року у справі №761/33311/15-к, суд дійшов висновку, що даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів. Критерії допустимості доказів: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

Аналізуючи питання допустимості доказів потрібно звернути увагу на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. (Лист №223-1446/0/4-12 від 05.10. 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).

У своєму листі Суд зазначив, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відтак, процесуальне оформлення джерела доказу та дотримання інших критеріїв стороною обвинувачення щодо використання доказів у рамках кримінального провадження має істотне значення.

Суд констатує, що у матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.162 КК України, відсутня постанова уповноваженої особи про виділення матеріалів кримінального провадження у копіях.

- копія судової справи № 306/925/13-к, провадження № 1-кс/306/79/13 ІНФОРМАЦІЯ_3 (суддя ОСОБА_13 ) «клопотання про проведення обшуку» (а.с. 240-224 том 3), в якій наявні наступні матеріали:

- копія клопотання про проведення обшуку від 01.04.2013 року, підписаного старшим слідчис ІНФОРМАЦІЯ_7 , капітаном поліції ОСОБА_22 , та погодженого прокурором прокуратури Свалявського району у межах кримінального провадження № 0000160, внесенного до ЄРДР 23.01.2013 року за ч.3 ст.185 КК України, про проведення обшуку за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_3 , з метою відшукання та вилучення майна, яке було здобуто в результаті кримінального правопорушення (а.с.211, том 3);

- копія витягу з ЄРДР від 01.04.2013 року з кримінального правопорушення № 0000160, внесенного до ЄРДР 23.01.2013 року за ч.3 ст.185 КК України, згідно фабули « вніч з 21.01.2013 року на 22.01.2013 року мала місце крадіжка у дворогосподарстві АДРЕСА_4 », слідчим згідно витягу - зазначено ОСОБА_22 (а.с. 211-213 том.3);

-копії характеризуючих даних на особу ОСОБА_7 (а.с. 214-218, том 3);

- копії рапортів оперативного працівника ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_29 (а.с. 219-220 том 3);

-копія супровідного листа № 41/4690 від 01.04.2013 р. (а.с. 221, том. 3);

- копія журналу судового засідання від 01.04.2013 року, виготовленого 09.02.2017 року (секретар суду ОСОБА_21 ) та скріплений печаткою канцелярії суду (а.с.222 том3);

- копія ухвали про дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння від 01.04.2013 року, виготовленої 09.02.2017 року (секретар суду ОСОБА_21 ) та скріплений печаткою канцелярії суду (а.с.222 том 3).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що копія ухвали дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння від 01.04.2013 року та копія журналу судового засідання від 01.04.2013 року виготовлені 09.02.20217 року, що дає суду підстави для логічного висновку, це не є тими самими оригіналами протоколу судового засідання та оригіналом ухвали слідчого судді про обшук, які були виготовлені у день постановлення (01.04.2013 р.) та знаходяться в оригіналі судової справи № 306/925/13-к, провадження № 1-кс/306/79/13 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того було встановлено, що «неправомірності прийняття доказів, а саме матеріалів провадження № 1-кс/306/79/13 щодо розгляду слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 , оскільки вони подані не оригіналах, у той час, як ніщо не перешкоджало стороні обвинувачення отримати саме оригінали цих доказів, шляхом застосування процедури тимчасового доступу до речей та документів.»

При вирішенні питання щодо недопустимості доказів на стадії дослідження доказів під час судового розгляду істотне значення має та обставина, чи сторона обвинувачення надала оригінали доказів для дослідження судом чи були надані їх копії.

У даному контексті на увагу заслуговує Постанова ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.04.2021 року у справі №202/1310/16-к (номер провадження в апеляційному суді 11-кп/803/1303/20).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, суд касаційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимими письмові докази, надані стороною обвинувачення у копіях, у тому числі: копії протоколів обшуку від 30.07.2015 року та 02.10.2015 року; копію протоколу робочої інвентаризаційної комісії від 04.08.2015 року; копію висновку судово-економічної експертизи від 27.01.2016 року; копію судової почеркознавчої експертизи від 11.02.2016 року.

Встановлено, що під час судового розгляду сторона обвинувачення не заявляла суду клопотання про витребування оригіналу матеріалів провадження № 1-кс/306/79/13 чи будь-яого іншого доказу.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що «дата корегування» 01.04.2013 15:20, яка відображена у витягу з реєстру вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу ІНФОРМАЦІЯ_3 «дата корегування» 01.04.2013 15:20 можливо є датою подачі заяви про видачу ухвали суду. Копію ухвали про дозвіл на обшук отримав працівник міліції ОСОБА_30 через кілька хвилин після завершення вказаного судового засідання.»

Однак, у досліджених судом матеріалах провадження № 1-кс/306/79/13 щодо розгляду слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 клопотання про проведення обшуку, відсутня заява про отримання копії ухвали про обшук.

Свідок сторони обвинувачення, ОСОБА_30 у судовому засіданні показав, що «Ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_3 , він особисто отримував до обіду у суді 01.04.2013 року, а саме у секретаря судового засідання Вероніки, на другому поверсі суду.»

Отже, суд констатує, що «неможливо перевірити ту обставину, що саме ОСОБА_30 отримував копію ухвали слідчого судді про проведення обшуку від 01.04.2013 року, про що розписався в матеріалах справи, оскільки до даного кримінального провадження не додано оригіналу провадження з розгляду клопотання, обкладинка якого змінена.»

Проаналізувавши вищенаведені, надані сторонами кримінального провадження докази у тому числі показання свідків, в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук в житловому будинку АДРЕСА_3 та інших господарських приміщень, які відносять до вказаного будинку, була постановлена слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16.40 год. 01.04.2013 року.

Відповідно, на час проведення самого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме станом на 15 год. 30 хв. 01.04.2013 року, такої ухвали ще не існувало, що не узгоджується з показами свідка обвинувачення ОСОБА_30 та свідків захисту: ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_31 , які узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_5 даними у судовому засіданні.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_32 (секретар судового засідання в якому розглядалося клопотання про обшук), показала суду, що «Пам`ятає, що судове засідання було проведено біля 16:00 години, тривало близько 10-15 хвилин. Засідання відображено у журналі судового засідання. Більше нічого не пам`ятає.»

Показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_30 дані у судовому засіданні «про отримання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук за підписом судді, скріпленої гербовою печаткою, він розписався у журналі. Отриману ухвалу негайно відніс ІНФОРМАЦІЯ_7 та передав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 », підтверджуються показами свідків сторонни захисту ОСОБА_15 ОСОБА_14 , ОСОБА_31 , які узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_5 , даними у судовому засіданні.

Судами встановлено, - відсутність у довідковому листі до справи запису про отримання працівником поліції ОСОБА_30 копії ухвали слідчого судді про обшук, що спростовує покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_30 про отримання останнім ухвали суду.

Покази дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_30 про те, що перед початком обшуку за місцем проживання потерпілого ОСОБА_24 , обвинувачений ОСОБА_33 зачитав та пред`явив ОСОБА_7 ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, оскільки «неможливість прийняття цих показів є необ`єктивними, в першу чергу через те, що вказаний свідок був викликаний до суду, як свідок сторони обвинувачення, а отже визнаний стороною обвинувачення «незацікавленою особою», яка може свідчити саме на доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 у частині того, що «01.04.2013 року, начальником слідчого відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 було винесено постанову про призначення групи слідчих в кримінальному провадженні № 0000160, внесеного до ЄРДР 23.01.2013 року за ч.3 ст.185 КК України, до якої було включено, старшим групи був ст. слідчий ОСОБА_34 . У цей же день, начальником слідчого відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 йому було надано доручення вже не пам`ятає усне чи письмове, провести обшук за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_16 .. Згідно ухвали він мав вилучити різні речі. При цьому, ОСОБА_15 особисто наддав йому ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 про дозвіл на проведення обшуку, удвох екземплярах. Ухвала про обшук (вірніше копія ухвали про обшук) була підписана та скріплена печаткою суду, тому у нього не було сумнівів у її законності. До проведення обшуку начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 сформував склад групи, яку було залучено для проведення слідчої дії, і всі вони виїхали до місця проживання ОСОБА_7 , зібрав слідчих, оперативних працівників та дільничих і організував їх прибуття до адреси проведення обшуку. Він взяв з собою папку з бланками протоколів, копіювального паперу, ухвалу слідчого судді про дозвіл на обшук та поїхав в одному автомобілі з начальником райвідділу міліції ОСОБА_14 , на адресу проведення обшуку.» узгоджуються з показами свідків: сторони обвинувачення ОСОБА_30 , свідків сторони захисту: ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_31 даними у судовому засіданні.

Таким чином, як свідок обвинувачення так і свідки захисту підтвердили факт наявності у слідчого ОСОБА_5 ухвали про дозвіл на проведення обшуку, яка стала підставою для проникнення на територію дворогосподарства, приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 та інших господарських приміщень, які відносяться до вказаного будинку по місцю проживання та реєстрації ОСОБА_7 та проведення слідчої дії.

Окрім того встановлено, що сторона обвинувачення на підтвердження обставин пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч.2 ст.162 КК України, подала суду письмові докази в тому числі ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку від 01.04.2013 року, у копіях датованих 09.02.2017 року (тобто виготовлених через три роки після події). При цьому, не зрозуміло, що перешкоджало стороні обвинувачення отримати саме оригінали цих доказів, шляхом застосування процедури тимчасового доступу до речей та документів.

Разом з цим, свідок сторони обвинувачення ОСОБА_30 спростував твердження обвинувачення про відсутність ухвали слідчого судді про обшук від 01.04.2013 року на момент початку обшуку, який згідно протоколу обшуку від 01.04.2013 року розпочався о 15:30 год, яку він «особисто отримував до обіду у суді 01.04.2013 року, а саме у секретаря судового засідання Вероніки, на другому поверсі суду. Про отримання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук за підписом судді, скріпленої гербовою печаткою, він розписався у журналі. Отриману ухвалу негайно відніс ІНФОРМАЦІЯ_7 та передав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 ».

В той же час, інші свідки сторони обвинувачення: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 повідомили, що судове засідання з розгляду клопотання про дозвіл на обшук почалося о 16:00 год, а ухвала слідчого судді була оголошена о 16:40 год. 01.04.2013 року.

Така розбіжність у показах свідків сторони обвинувачення є суттєвою та не дає суду можливості прийти до переконання, що обставини події, які лягли в основу обвинувачення ОСОБА_5 є достовірними та не піддаються сумніву.

Відповідно до судової практики ККС ВС від 2 червня 2022 року у справі №571/1436/15 зазначається, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин. Отже, докази в судовому процесі отримують якісне значення в доказуванні тільки в разі, якщо у них встановлено достовірність фактів і обставин.

У постанові ВС ККС від 11 серпня 2022 року у справі №446/838/21 йдеться, що у випадку наявності неузгодженостей між показаннями засудженого та потерпілого судам необхідно досліджувати ті докази, на яких безпосередньо зафіксована подія злочину задля того, аби підтвердити чи спростувати ті чи інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які повідомляються учасниками кримінального провадження та які є достовірним джерелом доказів, що не має під собою суб`єктивного підґрунтя певної особи. Отже, оцінка сукупності доказів у кримінальному провадженні повинна надаватися з урахуванням достатності та взаємозв`язку всіх доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_5 на підставі п 3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Приймаючи судове рішення колегія суддів бере до уваги і те, що сторона обвинувачення прокурор під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, маючи свободу у наданні доказів, доведення їх переконливості перед судом, який зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює учасникам судового провадження умови для реалізації ними повноважень, поза розумним сумнівом не довела вину ОСОБА_5 за ч.2 ст.162 КК України. Тому доводи апелянтів про неповноту судового розгляду визнаються такими, що не ґрунтуються на приписах КПК України, відхиляються.

При цьому колегія суддів бере до уваги і приписи ст. 17 КПК України, які регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Тобто, у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Щодо доводів апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 то такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та такі колегія суддів залишає без задоволення.

З огляду на те, що апелянти не вказують у чому саме полягає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів доводи апелянтів у цій частині також відхиляє.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 грудня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 15 год. 30 хв.20.08. 2025 року в залі судових засідань № 2 Закарпатського апеляційного суду.

Судді