КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на даний час суд відсутні підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки наявні обґрунтовані підстави настання встановлених ризиків у такому разі. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань щодо фактичних обставин; вказує те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тобто обвинувачений здатен до вчинення дій насильницького характеру. Так, згідно протоколів додаткових допитів свідків по даному кримінальному провадженню, вони вказували, що їм неодноразово дзвонив захисник підозрюваного ОСОБА_6 мати підозрюваного ОСОБА_6 , щодо наданих ними показань органу досудового розслідування, зокрема захисник ОСОБА_6 декілька разів телефонував свідку ОСОБА_8 (основний свідок по кримінальному провадженню) та пропонував з ним зустріч, але, не дивлячись на відмови, у зустрічі, захисник підозрюваного приїхав до місця проживання свідка та намагався з ним втретє переговорити. Тому, враховуючи процесуальну поведінку сторони захисту, яка свідчить про намагання вплинути на показання свідків у даному кримінальному провадженні, ненадання підозрюваним ОСОБА_6 під час досудового розслідування будь-яких показань (ст. 63 Конституції України) та невизнання вчинення даного кримінального правопорушення, всі ці обставини свідчать, що аналогічні дії щодо впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчиняти і сам обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Крім того, про свої побоювання агресивної поведінки з боку обвинуваченого вказала і потерпіла, яка повідомила про це суд. Також обвинувачений може переховуватись від суду вказує те, що санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі (особливо тяжкий злочин).

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року змінити, ухвалити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не наведено обґрунтовані підстави вважати, що ризики, заявлені у клопотанні, продовжують існувати, а тому, на переконання апелянта, відсутні підстави обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, на переконання апелянта, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованим та таким, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Апелянт наполягає, що твердження сторони обвинувачення про намагання сторони захисту вплинути на потерпілу та свідків є безпідставними, оскільки спроби зустрітися були обумовлені вирішенням побутових питань (повернення речей), ніяким чином не пов`язаних з питаннями у межах кримінального провадження.

Крім того, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_6 стрімко втрачає зір.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належну процесуальну поведінку, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 117 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Крім того, доводи захисника щодо відсутності обґрунтованих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , - є неспроможними, оскільки в даному випадку вирішується лише питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, при цьому доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення перевіряється судом при розгляді справи по суті шляхом дослідження доказів.

Посилання апелянта на стан здоров`я обвинуваченого, зокрема стрімку втрату зору в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» як підставу зміни обвинуваченому запобіжного заходу є неспроможними, позаяк дане питання судом першої інстанції при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ретельно з`ясовувалося. Зокрема, суд першої інстанції встановив, що на даний час обвинувачений перебуває в медичній установі КМКОЛ «Центр мікрохірургії ока», де йому надається вся необхідна медична допомога. Отже, перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений може перебувати не лише у ДУ «Київський слідчий ізолятор», а й лікуватися у спеціалізованій клініці, що повністю забезпечує його право на охорону здоров`я та доступ до медицини.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що, якщо обвинувачений потребує додаткового обстеження та лікування у лікувальних закладах, то такі дії здійснюються відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції та Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 (в ред. від 27.06.2023) та вказана обставина не може бути підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Твердження апелянта про те, що спроби сторони захисту зустрітися з потерпілою та свідками відбувалися виключно з побутових питань розцінюються судом як намагання стороною захисту тлумачити вказані обставини на користь обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими Закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, і в ухвалі суду докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На думку колегії суддів, обставини, зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не в змозі запобігти ризикам, наведеним прокурором в якості обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3384/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1