УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

в с т а н о в и в:

29 квітня 2025 року (зареєстровано в системі «Електронний суд» 28 квітня 2025 року) до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на майно, яке тимчасово вилучене 03 квітня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 39 купюр на загальну суму 3900 доларів США; грошові кошти номіналом 500 Євро у кількості 1 купюра, номіналом 100 Євро у кількості 5 купюр, номіналом 20 Євро у кількості 1 купюра, на загальну суму 1020 Євро; грошові кошти номіналом 1000 грн у кількості 125 купюр, номіналом 500 грн у кількості 70 купюр, на загальну суму 160000 гривень, які поміщено в спеціальний пакет № WAR 0071454.

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання у його відсутність, та надав письмові заперечення, зі змісту яких убачається, що арешт на майно накладено обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. Крім того зазначив, що арештовані грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом. Таким чином, з врахуванням наявних матеріалів досудового розслідування та за результатами проведених слідчих дій, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки вивчення вказаних речових доказів дозволить підтвердити факт вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень.

Заслухавши доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 17 квітня 2025 року клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучене 03 квітня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 39 купюр на загальну суму 3900 доларів США; грошові кошти номіналом 500 Євро у кількості 1 купюра, номіналом 100 Євро у кількості 5 купюр, номіналом 20 Євро у кількості 1 купюра, на загальну суму 1020 Євро; грошові кошти номіналом 1000 грн у кількості 125 купюр, номіналом 500 грн у кількості 70 купюр, на загальну суму 160000 гривень, які поміщено в спеціальний пакет № WAR 0071454.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року, метою накладення арешту на майно, є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно має ознаки доказів, та відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна, не втратив свою актуальність. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, триває, на даний час у вказаному кримінальному провадженні здійснюються слідчі (розшукові) дії з метою виконання завдань, встановлених ст. 2 КПК України.

Так, на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, твердження представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про те, що вилучені під час проведення обшуку грошові кошти не стосується предмета кримінального провадження, а надані захисником документи у сукупності підтверджують факт законного походження арештованих грошових коштів та ідентифікують їх власника, як фізичну особу - ОСОБА_4 , не містять даних, які б беззастережно спростовували висновки органу досудового розслідування щодо наявності підстав вважати, що вказані грошові кошти отримані кримінально протиправним шляхом.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що на момент прийняття судового рішення про арешт тимчасово вилученого майна, слідчим суддею враховувались всі обставини кримінального провадження, ні підставі яких дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували, що вилучені під час проведення обшуку грошові кошти належать саме ОСОБА_4 , а не ОСОБА_6 , у присутності якого вони були вилучені за місцем його проживання, жодних зауважень під час проведення обшуку щодо належності цих грошових коштів саме ОСОБА_4 не було висловлено.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наявний у матеріалах справи комплекс доказів, приходжу до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, врахувавши наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 98, 167, 170-174, 309, 310, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000205, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1