Справа № 159/3489/24 Провадження №11-кп/802/295/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 ,

цивільного позивача - ОСОБА_12 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_12 ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 10.03.2024 року, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_10 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_12 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Ковель Волинської області, громадянку України, з вищою освітою, працюючу педагогом організатором в «Ліцей № 13» міста Ковель Волинської області, заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати пов`язані із залученням експерта на загальну суму 8330 (вісім тисяч триста тридцять) гривень 08 копійок.

Арешт на майно, зокрема на транспортний засіб марки «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться у власності та користуванні ОСОБА_7 та транспортний засіб марки «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_2 », який знаходиться у власності та користуванні ОСОБА_12 , накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2024 року скасовано повністю.

Речові докази по справі:

- транспортний засіб марки «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_1 вирішено залишити власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- транспортний засіб марки «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_2 » - вирішено залишити власнику ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5507 (п`ять тисяч п`ятсот сім) гривень 90 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 витрати на правничу допомогу в інтересах ОСОБА_9 у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду, що не позбавляє права позивача за наявності до того підстав звернутись з цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_7 10.03.2024 року близько 15 години 05 хвилин, всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «Citroen С5» р.н. НОМЕР_1 , неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, під час виїзду вказаним транспортним засобом з другорядної дороги, що по вулиці Вербицького в місті Ковель Волинської області на головну автодорогу, яка пролягає по вулиці Чубинського в місті Ковель Волинської області, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого не пересвідчилася в безпечності вказаного маневру та під час виїзду на вказану вище автодорогу не надала перевагу в русі автомобілю марки «Renault Arkana» р.н. «ЮРІЇВНА» під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині головної автодороги, що по вулиці Чубинського ліворуч відносно напрямку руху транспортного засобу марки «Citroen С5» р.н. НОМЕР_1 , допустивши зіткнення даних автомобілів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault Arkana» р.н. «ЮРІЇВНА» неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на задньому ряді пасажирських сидінь, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми хребта, закритих компресійних переломів тіл хребців Th 4, Тh 6, Тh 11 - 1-11ст., Тh 5 - 1ст., без порушення функції спинного мозку, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля та за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, згідно пункту 2.2.1. в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм автомобіля «Citroen С5» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п.п.2.3 б); 10.1; 16.11 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.286 КК України (том 2 а.с.181-186).

В поданій апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_12 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України, вказує на те, суд першої інстанції при постановленні вироку, яким відмовив їй у задоволенні цивільногопозову, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового вироку.

Вказує на те, що 18.11.2024 року ухвалою суду її визнано в даному кримінальному провадженні цивільним позивачем та прийнято до розгляду поданий нею цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріального збитку, завданого кримінальним правопорушенням, в результаті чого було пошкоджено її приватна власність (автомобіль марки «Renault Arkana», д.н.з. НОМЕР_3 .) та відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції, що пошкодження обвинуваченою ОСОБА_7 її приватної власності, автомобіля марки «Renault Arkana», д.н.з. НОМЕР_3 не повязано з висунутим останнійобвинуваченням, оскільки нею в даному кримінальному провадженні в повній мірі було доведено факт заподіяння обвинуваченою ОСОБА_7 їй майнової та моральної шкоди.

При цьому, ні сама відповідач/обвинувачена ОСОБА_7 , ні відповідач ПАТ «CT «ТАС» не спростували той факт, що саме протиправними, злочинними діями обвинуваченої їй заподіяно як майнову, так і моральну шкоду. І відповідно до існуючого законодавства вона має право на відшкодування в повному обсязі заподіяної їй шкоди.

Відповідно до висновку експерта № 402 від 18.04.2024 року вартість матеріального збитку, який ій було заподіяно злочинними діями ОСОБА_14 , пошкодженнямавтомобіля марки «Renault Arkana» складає 334007,09 гривень.

Зважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_7 на день вчинення дорожньо- транспортної пригоди застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у Страховика - Відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС», страховий поліс № 4075620, то саме з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» підлягає до стягнення заподіяна обвинуваченою ОСОБА_7 майнова шкода із розмірі 334007,09 гривень.

Крім того з обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_7 до стягнення підлягає і моральна шкода, яку остання їй завдала своїми протиправними діями.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2025 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким цивільний позов - цивільного позивача ОСОБА_12 до ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути:

-з цивільного відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» в користь цивільного позивача ОСОБА_12 страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Renault Arkana» р.н.з. НОМЕР_3 в розмірі 334007 (триста тридцять чотири тисячі сім) гривень 09 копійок.

-з обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_7 в користь цивільного позивача ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 250000 (двісті п`ятдесят) тисяч гривень 00 копійок.

-з обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_7 в користь цивільного позивача ОСОБА_12 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок за проведення автотоварознавчої експертизи (том 2 а.с.192-197).

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_10 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.286 КК України, вказує на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 мінімального покарання не оцінено належним чином доводи сторони потерпілого щодо врахування характеру та ступеня тяжкості вчиненення нею кримінального правопорушення, посткримінальну поведінку останньої та її відношення до вчиненного кримінального правопорушення.

Також, не в повній мірі судом першої інстанції взято до уваги, що від протиправних дій ОСОБА_7 дитина - потерпілий ОСОБА_9 , який перебувавв салоні автомобіля марки «Renault Arkana» н.з. «ЮРІІВНА», на задньому пасажирському ряду сидінь отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми хребта, закритих компресійних переломів тіл хребців Th 4, Th 6, Th 11- 1-І1ст. Th 5-1 без порушень функції спинного мозку, і в результаті чого ОСОБА_9 протягом трьох місяців був прикутим до ліжка.

Просить врахувати, що до подій даного ДТП ОСОБА_9 вів активний спосіб життя, відвідував безліч гуртків. З моменту даної трагедії він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати себе у житті, а саме не може відвідувати гуртки, не може займатися спортом, не може комунікувати на рівні з однолітками, на сьогоднішній день є відірваним від соціуму, що у свою чергу впливає на його емоційний стан, боязнь звуків транспортних засобів.

Вказує на те, що ОСОБА_7 навіть не попросила вибачення у потерпілого ОСОБА_9 і не поцікавилася у нього як він себе почуває на сьогоднішній день. І така поведінка обвинуваченої свідчить про те, що вона так і не розкаялася у вчиненому кримінальному правопорушенні, а її визнання вини у суді першої інстанції було направлено лише на уникнення справедливого покарання.

Окрім цього, на думку апелянта, є не зрозумілим з яких саме мотивів виходив суд першої інстанції задовольняючи їх позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки судом було стягнуто з обвинуваченої лише 30000 гривень. А також не є зрозуміло з яких саме доводів виходив суд, коли присудив до відшкодування матеріальну шкоду лише в розмірі - 5507 гривень, а в інших вимогах було відмовлено, при цьому своє таке рішення ніяким чином не обгрунтував.

Вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеженням волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, яке на думку сторони потерпілих буде відповідати загальним засадам призначення покарання, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Просить вирок від 28.01.2025 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді обмеженням волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Позов в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» задовольнити повністю, стягнути:

-з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі 74957,90 гривень;

-з ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 250000 гривень;

- з ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути:

-з ПАТ «Страхова група «ТАС» в користь ОСОБА_12 власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Arkana» н.з. «ЮРІІВНА» матеріальну шкоду в розмірі 334007,09 гривень;

-з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 250000 гривень;

-з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 8500 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження (том 2 а.с.198-203).

На адресу Волинського апеляційного суду 03.04.2025 року від обвинуваченої ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційні скарги представника ОСОБА_10 в інтересах малотінього потерпілого ОСОБА_9 та цивільного порзивача ОСОБА_12 . Вважає апеляційні скарги безпідставними та такими, які грунтуються виключено на припущеннях та суб`єктивній оцінці апелянтом дійсних обставин справи. Просить вирок залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення (том 2 а.с.213-217, 222-224).

В судове засідання не з`явився представник ПАТ «Страхова група «ТАС», хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від нього на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності представника ПАТ «Страхова група «ТАС». Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; думку законного представника малолітнього потерпілого та представника малолітнього потерпілого, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги цивільного позивача ОСОБА_12 ; думку цивільного позивача ОСОБА_12 та її представника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої сторони; обвинувачену та її захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг, вирок суду першої інстанції залишити без змін; прокурора, якапросила вирок суду першої інстанції залишити без змін, відмовити у задоволенні апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Структура мотивувальної частини вироку регламентована п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Із змісту вказаної статті убачається, що у обвинувальному вироку зазначаються обставини, зокрема, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Крім того, у мотивувальній частині вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих у судовому засіданні.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен вирішити такі питання, зокрема чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме, а також чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, проаналізувати та дати їм оцінку, з точки зору їх достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Доводи апеляційної скарги цивільного позивача ОСОБА_12 щодо незаконності залишення без розгляду її цивільного позову до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення є слушними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ст.1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, у даному кримінальному провадженні до початку судового розгляду від представника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 поданий цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення, у якому просили стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_12 матеріальні збитки, завдані власнику пошкодженого автомобіля у сумі 334007,09 гривень, моральну шкоду у розмірі 250000 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження на суму 8500 гривень (том 1 а.с.62-70).

Ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_15 суд залишив даний цивільний позов без розгляду.

Своє рішення суд мотивував тим, що уподаній заяві позивачка ставить питання про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, однак вимоги про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, не є пов`язаними із суттю обвинувачення (заподіяння тілесних ушкоджень), отже - не можуть розглядатись в межах цього кримінального провадження, крім того позивачка є свідком у кримінальному провадженні та не має процесуальної дієздатності на подання цивільного позову. На підставі зазначеного суд вважав необхідним залишити без розгляду позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що не позбавляє права ОСОБА_12 за наявності до того підстав звернутись з цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Однак з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України залишити позов без розгляду суд може у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду.

Натомість суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, виніс рішення про залишення цивільного позову без розгляду з підстав, не передбачених законом.

Приписами ч.1 ст.128 КПК України визначено, що особа, якійкримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із матеріалів справи пошкодження обвинуваченою ОСОБА_7 приватної власності ОСОБА_12 , а саме автомобіля марки «Renault Arkana», д.н.з. НОМЕР_4 , напряму повязано з висунутим їй обвинуваченням.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2024 року ОСОБА_12 визнано в даному кримінальному провадженні цивільним позивачем та прийнято до розгляду поданий нею цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (том 2 а.с.18).

Під час розгляду справи як судом першої, так і апеляційної інстанції ні обвинувачена ОСОБА_7 , ні ПАТ «Cтрахова група «ТАС» не спростували той факт, що саме протиправними, злочинними діями обвинуваченої цивільному позивачу ОСОБА_12 заподіяно як майнову, так і моральну шкоду. Відповідно до чиного законодавства ОСОБА_12 має право на відшкодування заподіяної їй шкоди.

Також слід зауважити, що у вироку суду жодним чином не спростовано факт спричинення цивільному позивачу ОСОБА_12 шкоди, внаслідок вчиненого відносно її сина злочину. При цьому твердження суду про те, що остання не являється учасником судового процесу, суперечить положенням кримінального процесуального законодавства, які надають право будь якій особі, не залежно від процесуального статусу, та якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, подати відповідний цивільний позов.

Не зважаючи на процесуальний статус - цивільного позивача у кримінальному провадженні, суд першої інстанції в порушенні вимог ст.ст.128, 129 КПК України постановив рішення, яким залишив цивільний позов без розгляду, хоча це суперечать приписам ст.61 КПК України де визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншими суспільно-небезпечними діями заподіяно майнову та/або моральну шкоду.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції не сприяв захисту цивільних прав ОСОБА_12 від нанесеної їй кримінальним правопорушенням шкоди.

Також у даному кримінальному провадженні до початку судового розгляду від представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 подано цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому просили стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 74957,90 гривень, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 - моральну шкоду у розмірі 250000 гривень, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 - витрати на правничу допомогу у розмірі 50000 гривень (том 1 а.с.47-54).

Ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_15 суд задовольнив частково цивільний позов в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5507,90 гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди 30000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 витрати на правничу допомогу в інтересах ОСОБА_9 у розмірі 10000 гривень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з полісу № АТ 4073620 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320000 гривень. Строк дії полісу до 24.05.2024 року (том 1 а.с.21).

Відповідно наданих до позовної заяви чеків на придбання ліків та рахунку про надання реабілітаційних послуг сума коштів, необхідних на лікування ОСОБА_9 , складає 74957,90 гривень (том 1 а.с.191-194).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що рахунку № 39885 від 30.05.2024 року на суму 69000 гривень (том 1 а.с.193) не є розрахунковим документом, оскільки відсутня медична документація з призначення даних медичних послуг. Зважаючи на положення ст.1166 ЦК України та ч.1 ст.1195 ЦК України потерпілий ОСОБА_9 має право на відшкодування витрат, понесених в період його лікування та направлені на відновлення стану здоров`я, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень на загальну суму 5507,90 гривень. А тому було прийнято рішення про стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 коштів на лікування в сумі 5507,90 гривень.

Разом з тим приймаючи рішення про стягнення завданої здоров`ю потерпілого шкоди суд першої інстанції не навів детального аналізу наданих доказів на предмет ії належності при визначенні суми відшкодування, не зазначивши чи дійсно кожний з даних документів підтверджує понесені потерпілою сторони витрати на лікування та не навівши в повній мірі мотивів їх відхилення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції встановив, що потерпілому завдано моральну шкоду, яка полягала в тяжкості перенесених травм, вимушених змін у життєвих стосунках та звичках. Зважаючи на доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 гривень, що не в повній відповідає положенням ч.3 ст.23 ЦК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що при стягненні зменшеного розміру витрат ОСОБА_12 на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із копії договору №15/03-24 про надання правової допомоги від 14.03.2024 року (том 2 а.с.29-30) та акту про надання правової допомоги від 15.08.2024 року (том 2 а.с.31-33) апелянтом підтверджоно понесені витрати на послуги адвоката в суді.

Апеляційний суд зазначає, що дійсно при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Однак суд першої інстанції зменшивши суму на відшкодування витрат на оплату правничої допомоги, не навів будь-яких аргументів про неспівмірність витрат, понесених потерпілим на правову допомогу, а також щодо розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції не сприяв захисту цивільних прав потерпілого та цивільного позивача від нанесеної їм кримінальним правопорушенням шкоди, та не зробив в достатній мірі висновків щодо всіх позовних вимог про відшкодування шкоди, чим позбавив суд апеляційної інстанції процесуальної можливості провести перевірку такого рішення.

Отже, вирок місцевого суду в частині цивільних позовів постановлений з істотним порушенням вимог КПК України, що відповідно до вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення у частині цивільних позовів та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того є частково слушними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_10 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 щодо неналежної вмотивованості висновку в частині призначення покарання, оскільки за встановлених на час апеляційного перегляду обставин відшкодування заданих збитків та усунення заподіяної шкоди потерпілій стороні призначене покарання слід вважати недостатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченої.

Зазначене також ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого місцевим судом рішення, а відтак у даному випадку в сукупності вище викладеного визнається судом апеляційної інстанції істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно з приписами ч.1 ст.412 КПК України є підставою для скасування судового рішенняз призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені порушення у відповідності до ст.412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п.3 ч.1 ст.409, ст.415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню.

При цьому, звертає апеляційний суд увагу на те, що згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначеного покарання ОСОБА_7 .

У зв`язку із скасуванням вироку суду з процесуальних підстав, інші доводи, які наведені у апеляційних скаргах, слід перевірити при новому судовому розгляді кримінального провадження.

При новому судовому розгляді слід усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону, розгляд провадження провести у відповідності до вимог КПК України та за його наслідками ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке буде відповідати вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_10 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий

Судді