Справа № 159/6334/24
Провадження № 1-кс/159/1215/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 07.04.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001272 від 21.09.2024 року, -

в с т а н о в и в :

21 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001272 внесено відомості про те, що 21.09.2024, близько 02:36, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись за кермом транспортного засобу марки "Вольксваген Туарег", державний номерний знак НОМЕР_1 , у с. Мокрець Ковельського району, не впорався з керуванням, у результаті чого з`їхав з проїзної частини дороги в рів правого узбіччя, де автомобіль перекинувся. При цьому, водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому естистих відростків Т8-11, уламковий перелом тіла Г12-1 дужок поперечних відростків праворуч, а пасажир ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді садна правого ліктя. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України /а.п. 2/.

В подальшому правову кваліфікацію кримінального правопорушення було змінено на ч. 1 ст. 286-1 КК України /а.п. 1, 96/.

07 квітня 2025 року зазначене кримінальне провадження закрито постановою слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення (проступку) /а.п. 97/.

Отримавши 04.06.2025 року вказану постанову, ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_3 оскаржили її до слідчого судді, посилаючись на неповноту досудового розслідування та передчасність винесення цієї постанови. Представник заявника вважає таку постанову необґрунтованою та незаконною, винесеною без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, їх належної оцінки.

Так, в своїй скарзі представник заявника вказував на те, що слідством було залишено поза увагою позицію ОСОБА_5 , який заперечує, що він перебував за кермом транспортного засобу марки "Вольксваген Туарег" у момент настання дорожньо-транспортної пригоди 21.09.2024 року. Слідчим не було вжито жодних заходів для збирання, фіксації, перевірки та оцінки доказів, які могли б підтвердити, або спростувати ключову версію події.

Разом з тим, ОСОБА_6 взагалі не перебував у транспортному засобі на час ДТП, а їхав іншим авто позаду "Вольксваген Туарег" та першим підійшов до місця ДТП і дістав ОСОБА_5 з пасажирського сидіння. Згодом він неправомірно визнаний, за версією слідства, як пасажир даного автомобіля.

Під час проведення досудового розслідування було встановлено та допитано лише двох свідків, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , показання яких суперечать матеріалам справи.

Однак, жодного повторного чи одночасного допиту із залученням цих свідків проведено не було.

Не було допитано осіб, які могли бути очевидцями, хто саме сідав за кермо автомобіля "Вольксваген Туарег" перед виїздом, та інших свідків, які могли бути на місці ДТП.

Ігнорування показань самого ОСОБА_5 щодо його ролі в події, також ролі ОСОБА_6 , який не був пасажиром, а їхав позаду, є грубим порушенням принципу об`єктивності слідства.

На думку представника заявника, необхідним у даній справі є перевірка версії ОСОБА_5 про те, що він був на місці переднього пасажира та його перетягнули з пасажирського сидіння.

Для цього у справі необхідно провести ряд експертиз, зокрема трасологічну, біологічну чи молекулярно-генетичну, які б могли встановити розташування осіб у салоні автомобіля на момент ДТП (відбитки пальців, біологічні сліди, характер ушкоджень, тощо). Проведення належної судової експертизи дало б об`єктивну можливість підтвердити, або спростувати факт перебування ОСОБА_5 за кермом транспортного засобу в момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Не зважаючи на значення такої експертизи для встановлення істини, слідчим не було вжито заходів для її призначення та проведення. Як наслідок, ключова версія сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_5 до керування автомобілем не стала предметом належної перевірки в межах досудового розслідування, що свідчить про його неповноту, упередженість і порушення вимог КПК України.

На переконання ОСОБА_5 для прийняття кінцевого процесуального рішення у даному кримінальному провадженні слід:

- призначити та провести судову експертизу з метою встановлення особи, яка перебувала за кермом автомобіля "Вольксваген Туарег", номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП;

- провести одночасні допити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для перевірки узгодженості та достовірності їхніх показань;

- встановити та допитати інших очевидців, які могли бачити, хто саме керував транспортним засобом "Вольксваген Туарег", номерний знак НОМЕР_1 , перед ДТП;

- належним чином перевірити та дати об`єктивну, всебічну та повну оцінку фактичним даним і показанням, які свідчать про непричетність ОСОБА_5 до керування цим транспортним засобом у момент ДТП;

- за можливості - встановити додаткових свідків, здатних підтвердити зазначені обставини.

Зважаючи на викладені обставини, в своїй скарзі представник заявника просив скасувати зазначену вище постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав повністю з підстав, викладених в ній. Просив скаргу задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даної скарги. Вказував на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в ході досудового розслідування відмовились надавати показання. В той же час, є показання свідків, які стверджують про те, що саме ОСОБА_5 був за кермом автомобіля. Вважає, що ОСОБА_5 таким чином намагається уникнути адміністративної відповідальності. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.

Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, слідчий, дізнавач зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.

В силу вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, покладено на слідчого, дізнавача, та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За своєю суттю доказування це збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В ході досудового розслідування слідчий, дізнавач зобов`язаний встановити та перевірити обставини, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.

При цьому, слідчому, дізнавачу не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.

Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

При встановленні відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати, слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

На переконання слідчого судді, вказані вимоги закону при винесенні оскаржуваної постанови слідчим були дотримані.

Так, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, слідчим зібрано усі письмові докази, які мають відношення до порушеного питання, та надано відповідну правову оцінку цим доказам; допитано свідків та надано правову оцінку їх показанням.

Зокрема, в ході досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , скориставшись своїм безумовним правом, відмовились надавати показання щодо обставин події /а.п. 75, 75/.

Доводи представника заявника про те, що слідчий їх переконав/змусив не надавати показань матеріалами справи не підтверджується і належних доказів цього в ході розгляду скарги не додано.

В судовому засіданні представник заявника також стверджував, що на даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виявили бажання надати показання про обставини події.

Однак, досудове розслідування тривало з 21.09.2024 року по 07.04.2025 року, що було достатнім часом для того, щоб прийти до висновку про надання показань останніми.

В той же час, допитані в ході досудового розслідування свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 чітко вказували, що після того, як підійшли до автомобіля "Вольксваген Туарег", який після ДТП був у перевернутому стані, бачили пасажира цього автомобіля, який вийшов самостійно з пасажирського місця, та його водія, якого "зажало" на місці водія. Крім цього, описали загальний вигляд водія та пасажира. Про наявність будь-яких інших транспортних засобів поряд з місцем ДТП не зазначали /а.п. 77, 78-79/.

Такі показання свідків повністю спростовують доводи представника заявника про те, що ОСОБА_6 не був пасажиром автомобіля "Вольксваген Туарег" і з`явився біля нього з іншого автомобіля.

Крім цього, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками чітко і беззаперечно вказали, що ОСОБА_5 був водієм вказаного транспортного засобу, а ОСОБА_6 його пасажиром, що підтверджується відповідними протоколами від 20.03.2025 року /а.п. 80-95/.

Зазначені вище показання свідків та їх показання під час впізнання за фотознімками є послідовними та не спростовані іншими доказами.

Таким чином, в слідчого судді відсутні підстави вважати їх недостовірними, чи такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, як про це заявляв представник заявника в скарзі та під час судового засідання.

Представник заявника в судовому засіданні виснув версію, зі слів ОСОБА_5 , про те, що останнього, до приходу свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , витягував з автомобіля (з пасажирського сидіння) ОСОБА_6 і тим самим перемістив його на місце водія, оскільки через водійські дверцята було зручніше це зробити.

Однак, як вбачається з протоколу огляду місця події від 21.09.2024 року (з фототаблицями), автомобіль "Вольксваген Туарег" на місці ДТП перебував в перевернутому стані з більшим ухилом на ліву (водійську) сторону. При цьому, водійські двері, очевидно, були заблоковані, в той час, як пасажирські двері були у вільному доступі і напіввідкриті /а.п. 10-19/.

Таким чином, є очевидним той факт, що вилучити ОСОБА_5 з перевернутого автомобіля через водійські двері не тільки не було зручнішим способом, а й було неможливо.

Тому зазначені доводи представника заявника слідчий суддя визнає повністю безпідставними, а тому відхиляє їх.

Видається надуманим і той факт, що ОСОБА_5 точно пам`ятає, що ОСОБА_6 не був пасажиром автомобіля "Вольксваген Туарег", але не пам`ятає хто був водієм цього автомобіля, як про це стверджував представник заявника в судовому засіданні.

Об`єктивних даних про те, що ОСОБА_6 не був пасажиром цього транспортного засобу, а ОСОБА_5 не був його водієм на момент ДТП, не здобуто ні в ході досудового розслідуванні, ні вході розгляду даної скарги.

Таким чином, органом досудового розслідування достовірно встановлено, що саме ОСОБА_5 був водієм автомобіля "Вольксваген Туарег" на момент ДТП. Наведені в скарзі і в судовому засіданні доводи представника заявника цього факту не спростовують.

Крім цього, як вбачається з долучених до матеріалів скарги документів, на даний час в Турійському районному суді Волинської області розглядається справа про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на встановлені в ході досудового розслідування обставини та доводи скарги, слід прийти до висновку про те, що, оскаржуючи постанову про закриття даного кримінального провадження, ОСОБА_5 намагається уникнути відповідної адміністративної відповідальності.

Такі його намагання жодним чином не можуть впливати на законність оскаржуваної постанови.

Відповідно, слідчим були виконані всі необхідні слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне і неупереджене проведення досудового розслідування, дотримані вимоги кримінального процесуального законодавства, встановлено всі фактичні обставини провадження, які мають істотне значення для правильного його вирішення, перевірено всі факти та дано їм відповідну юридичну оцінку.

Таким чином, слідчий, з дотриманням вимог КПК України, прийшов до правильного висновку про закриття даного кримінального провадження, належним чином вмотивувавши своє рішення.

В той же час, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 не був заявником в цьому провадженні.

Потерпілим він також не визнавався у встановленому КПК порядку та протягом досудового розслідування не заявляв будь-яких клопотань з цього приводу.

Станом на момент закриття кримінального провадження, ОСОБА_5 мав процесуальний статус свідка.

Таким чином, з огляду на вимоги п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, ОСОБА_5 , як і його представник, не мали та не мають права на оскарження даної постанови про закриття кримінального провадження.

Зазначені обставини не були відомі слідчому судді на момент відкриття провадження за скаргою, а тому скарга була розглянута по суті.

Проте, така обставина є окремою підставою для відмови в задоволенні даної скарги.

З огляду на викладене в цілому, законних підстав для скасування постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження з підстав, наведених в скарзі немає, оскільки сумнівів у її законності у слідчого судді не виникає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 07.04.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001272 від 21.09.2024 року, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 19 червня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1