Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/22/25
Єдиний унікальний №733/1126/24
Вирок

Іменем України

18 червня 2025 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ічня в режимі відеоконференції кримінальне провадження за № 0000042 від 01 квітня 2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Парафіївка Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, працюючого водієм в ПП «Агро-Трейдер», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

психолога відділу освіти

Ічнянської міської ради

Прилуцького району

Чернігівської області ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2024 року близько 07 години 50 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, яка розташована поряд із магазином «Янтарь» за адресою: вул. Миру, 60 в с. Гужівка Прилуцького району Чернігівської області, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із неповнолітнім ОСОБА_5 , схопив останнього за комір куртки, в яку він був одягнений, та тримаючи ОСОБА_5 за комір, двічі вдарив останнього задньою частиною голови об стіну зупинки, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця тім`яної ділянки голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 79 від 09.04.2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та надав показання, що 29 березня 2024 року близько 07 години 50 хвилин він власним автомобілем їхав на роботу та зупинився поблизу магазину, де придбав хліба, потім сів до автомобіля та поїхав. На автобусній зупинці в цей час він нікого не бачив. Вважає, що матеріали кримінального провадження щодо нього сфабриковані. Заявлений представником потерпілого цивільний позов не визнає.

Хоча обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України щодо умисного нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 не визнав, його вина підтверджується показами потерпілого та свідків, допитаних в судовому засіданні, а також матеріалами справи, які надані стороною обвинувачення та перевірені під час судового провадження.

В судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 , який допитаний в режимі відеоконференції в присутності законного представника ОСОБА_6 та психолога ОСОБА_8 , показав, що 29 березня 2024 року близько 07 години 50 хвилин він разом з ОСОБА_10 в с. Гужівка Прилуцького району Чернігівської області чекали автобус на авто зупинці. В цей час автомобілем під`їхав ОСОБА_3 , який зайшов до магазину та через деякий час він відчув, що останній штовхнув його у ліве плече, він присів. Потім ОСОБА_3 схопив його за комір куртки та штовхнув, внаслідок чого він вдарився об стіну зупинки. Після цього ОСОБА_3 відійшов і почав висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Також дорікав йому в тому, що він нібито напередодні вночі гучно їздив автомобілем поблизу його дому, проте такого він не робив. Сівши в автомобіль, в якому пасажири були відсутні, ОСОБА_3 поїхав у бік м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області. Внаслідок дій ОСОБА_3 він відчував фізичний біль. Після цього він викликав поліцію та зателефонував батькам. Свідком даної події була ОСОБА_10 , яка згодом сіла на автобус та поїхала. Коли приїхали працівники поліції, він написав заяву та разом з останніми поїхав до лікарні, де його оглянули та призначили лікування. Після вказаного інциденту обвинуваченого ОСОБА_3 він більше не зустрічав. Станом на даний час він періодично вживає таблетки від головного болю. Між членами його сім`ї та ОСОБА_3 неприязні відносини виникли приблизно 2 роки тому, які зберігаються і на даний час. З даного приводу ні він, ні його батьки до органів поліції раніше не зверталися. Заявлений цивільний позов підтримує повністю та просить його задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь його законного представника ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення в сумі 40000,00 гривень.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 підтримала заявлений законним представником потерпілого ОСОБА_6 цивільний позов та просила його задовольнити, оскільки потерпілий ОСОБА_5 зазнав насильницьких дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 в громадському місці, що спричинило потерпілому душевні страждання, що вплинуло на звичайний спосіб його життя, а тому просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь його законного представника ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення в сумі 40000,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав суду показання, що він дізнався про те, що стосовно ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження, від останнього. 29 березня 2024 року він перебував разом з ОСОБА_3 , з яким вони того дня, близько 08 години 00 хвилин автомобілем під`їхали до магазину, після чого він залишився в автомобілі, а ОСОБА_3 зайшов до магазину, придбав хліба та повернувся звідти до автомобіля, після чого вони поїхали додому до останнього. Це все зайняло близько 3 хвилин. Він бачив автобусну зупинку, яка знаходилася з правого боку від їхнього автомобіля, метрів за 15 далі від магазину, поблизу якого вони з ОСОБА_3 зупинялися. Біля вказаної зупинки в цей час він нікого не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що є батьком потерпілого ОСОБА_5 . Того дня в кінці березня місяця 2024 року, точної дати він не пам`ятає, близько 09 години 00 хвилин до нього зателефонував його син ОСОБА_5 та повідомив його про те, що він вранці цього ж дня проводив до автобуса свою дівчину ОСОБА_10 та перебував на автобусній зупинці. В цей час повз них проїжджав ОСОБА_3 , який сам перебував в автомобілі «Славута» зеленого кольору та почав кричати в його бік про те, що минулої ночі той їздив поблизу його господарства автомобілем, чого його син не робив, потім зупинив автомобіль, підійшов до нього та вдарив, внаслідок чого він головою вдарився об стіну автобусної зупинки. Після цього його син ОСОБА_5 зателефонував матері ОСОБА_12 , яка викликала поліцію. Потім він приїхав на місце події, де перебували його син ОСОБА_5 , дівчина останнього ОСОБА_10 та працівники поліції, а неподалік автобусної зупинки поблизу бару стояв ОСОБА_13 .. ОСОБА_3 на місці події вже не було. З видимих ушкоджень у ОСОБА_5 він помітив тільки гулю на голові. Наступного дня, за направленням поліцейських, його син їздив до лікарні в м. Прилуки Чернігівської області. Раніше між ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_5 виникали конфліктні ситуації. Після вказаної події його син ОСОБА_5 певний час перебував у пригніченому стані, тоді як сам обвинувачений ОСОБА_3 не виявляв бажання вибачитися у скоєному та навпаки, погрожував йому ( ОСОБА_6 ). Його сім`я знаходиться в неприязних відносинах із сім`єю ОСОБА_3 вже близько року.

З наданих в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_12 видно, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_5 . Того дня 29 березня 2024 року її син ОСОБА_5 пішов проводжати свою знайому на автобус, який мав прибути о 07 годині 45 хвилин. Через деякий час він зателефонував їй та сказав, щоб вона з чоловіком приїхали в центр с. Гужівка Прилуцького району Чернігівської області та повідомив, що вже викликав поліцію. Коли вона з чоловіком ОСОБА_6 прибули на місце події, там перебували працівники поліції, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх син ОСОБА_6 , який плакав та скаржився, що в нього болить голова. Швидку медичну допомогу вони не викликали. Також її син ОСОБА_5 розповів, що ОСОБА_3 під`їхавши автомобілем, спочатку зайшов до бару, де придбав продукти та потім, вийшовши звідти, одразу підійшов до нього та почав штовхати його та в цей час він вдарився головою об цегляну стіну автобусної зупинки. Причину такої агресивної поведінки ОСОБА_3 пояснив тим, що напередодні вночі її син ОСОБА_5 гучно їздив автомобілем поблизу його дому, проте вона знає, що її син такого не вчиняв. За направленням поліцейських вони поїхали до лікарні, де невролог оглянув ОСОБА_5 та призначив йому заспокійливі ліки. Її сім`я знаходиться в неприязних відносинах із сім`єю ОСОБА_3 вже близько року, ще з часів навчання їх дітей в одному класі школи. Після вчиненого обвинувачений ОСОБА_3 не намагався вибачитися перед її сином та навпаки, висловлював погрози в їх бік.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_15 в присутності психолога ОСОБА_8 надав показання суду, що обвинувачений ОСОБА_3 є його батьком. Того дня 29 березня 2024 року вони вдома разом з батьком та їхнім знайомим ОСОБА_11 зарізали барана, після чого, в проміжку часу з 07.30 год. по 11.00 год., точного часу він не пам`ятає, усі втрьох зібралися їхати до м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області автомобілем «Славута» зеленого кольору. По дорозі вони підібрали не знайому їм жінку, яка теж їхала до м. Ічні та зупинилися поблизу бару, де його батько ОСОБА_15 придбав хліб та вони поїхали далі. На момент їх зупинки на автобусній зупинці поблизу зазначеного бару люди були відсутні взагалі. Зазначив, що його сім`я близько двох років перебуває у неприязних стосунках із сім`єю потерпілого ОСОБА_5 , які розпочалися ще під час його навчання в школі, на підставі чого в них часто виникають конфлікти та під час останнього такого конфлікту батько потерпілого ОСОБА_5 його побив. Він звертався з даного приводу із заявою до правоохоронних органів, але результату не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання, що 29.03.2024 року близько 07 години 50 хвилин вона разом з ОСОБА_5 чекала автобус на зупинці. В цей час поблизу зупинки зупинився автомобіль, в якому перебував не відомий їй чоловік, як вона пізніше дізналася ОСОБА_15 , який вийшов з авто та цілеспрямовано пішов до них із ОСОБА_5 . Підійшовши до них, ОСОБА_15 почав ображати ОСОБА_5 нецензурною лайкою, після чого взяв останнього за комір та штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_5 вдарився головою об зупинку. Вона кричала та просила ОСОБА_15 про те, щоб той припинив вчиняти вказані дії, на що останній висловлювався на її адресу нецензурними словами, після чого зайшов до магазину, вийшовши з якого сів до автомобіля та поїхав. В автомобілі ОСОБА_15 знаходився сам, що також підтверджується фотографіями, які вона зробила в той день на власний мобільний телефон. Дії ОСОБА_15 вплинули на психіку ОСОБА_5 , який тривалий час перебував у пригніченому стані та в останнього боліла голова, проте кров була відсутня. Після того, як ОСОБА_15 поїхав, ОСОБА_5 подзвонив батькам, яким розповів про те, що сталося та попросив їх приїхати. Потім прийшов автобус, до якого вона сіла та поїхала.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000042 від 01 квітня 2024 року, відповідно до якого 01.04.2024 року за заявою ОСОБА_12 було внесено відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 75);

- заявою ОСОБА_12 від 29.03.2024 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_16 (а.с. 78);

- постановою дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 01.04.2024 року ОСОБА_17 про призначення судової медичної експертизи у кримінальному провадженні № 0000042 від 01 квітня 2024 року (а.с. 86-87);

- постановою дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 02.04.2024 року ОСОБА_17 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000042 від 01 квітня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 (а.с. 88);

- постановою дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 02.04.2024 року ОСОБА_17 про залучення спеціаліста практичного психолога Ічнянської гімназії ім. Васильченка ОСОБА_8 з метою проведення слідчих дій допиту неповнолітнього потерпілого у кримінальному провадженні за №0000042 від 01 квітня 2024 року (а.с. 89);

- постановою дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 02.04.2024 року ОСОБА_17 про залучення законного представника потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні за №0000042 від 01.04.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як законного представника повнолітнього потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 90);

- копією паспорта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 006643398, виданого 31.08.2021 року, орган видачі 7417 (а.с. 91);

- поясненнями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 05.04.2024 року (а.с. 98);

- висновком експерта судово-медичної експертизи № 79 від 01.04.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець тім`яної ділянки голови. Дане тілесне ушкодження виникло не менше ніж від однієї травматичної дії тупого предмету за механізмом удару, по давності відповідає 29.03.2024 року та відповідно до пп. 2.3.2б, 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер вищеописаного тілесного ушкодження, останнє утворилось не менше, ніж від однієї травматичної дії тупого предмету, могло утворитись, в тому числі, за обставин вказаних в описовій частині даної постанови та не могло утворитись при падінні на площині (а.с. 105-107);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.04.2024 року за участі свідка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу відеозапису проведення данного слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_13 розповів та показав, що 29.03.2024 року близько 07 години 50 хвилин він перебував поблизу магазину 1 в с. Гужівка Прилуцького району Чернігівської області куди в цей час під`їхав ОСОБА_3 , який зайшов в магазин та вийшовши з нього пішов до автобусної зупинки. Потім він почув крик дівчини про те, щоб ОСОБА_3 не зачіпав ОСОБА_5 та побачив, як ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та рукою, тримаючи останнього за комір, штовхнув його, внаслідок чого ОСОБА_5 вдарився головою об стіну зупинки. ОСОБА_3 кричав про те, що ОСОБА_5 чи то їздив по вулиці, чи то ганяв автомобілем вночі, на що останній відповів ОСОБА_3 , що він ніде не їздив, а був удома. Потім ОСОБА_3 сів до автомобіля зеленого кольору та поїхав. Після цього він підійшов до ОСОБА_5 , обличчя якого було червоного кольору та останній плакав (а.с. 108-110,112);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.04.2024 року за участі потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , законного представника потерпілого ОСОБА_6 , психолога ОСОБА_22 , захисника ОСОБА_7 , а також дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу відеозапису проведення данного слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_5 розповів, що 29.03.2024 року о 07 годині 30 хвилин він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_10 прийшли на зупинку та коли перебували там, в цей час до бару-магазину під`їхав на автомобілі зеленого кольору ОСОБА_3 , який зайшов до магазину а потім вийшов звідти та неочікувано підійшов до нього, схопив правою рукою за комір та вдарив його головою об зупинку, після чого знов так само вдарив його об зупинку, від чого він від болю присів. Потім ОСОБА_3 відійшов від них приблизно на 5-10 метрів та почав кричати про те, що нібито він їздив на автомобілі та заважав. ОСОБА_3 висловлювався нецензурними словами та погрожував, що вивезе його до лісосмуги, а коли побачив, що він дістав телефон сів до автомобіля «Славута» зеленого кольору та поїхав. Після цього він зателефонував до свого батька та повідомив про те, що сталося (а.с. 113-116);

- фактичними даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.04.2024 року за участі свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а також дослідженого в судовому засіданні додатку до протоколу відеозапису проведення данного слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_10 розповіла, що 29.03.2024 року близько 07 години 30 хвилин вона разом з хлопцем ОСОБА_5 прийшли на автозупинку. Коли вони чекали на автобус, до них підійшов не відомий їй на той час чоловік (як вона дізналася пізніше це був ОСОБА_3 ), який правою рукою схопив ОСОБА_5 за комір та вдарив приблизно 2-3 рази об стінку зупинки, внаслідок чого останній вдарився правою стороною голови, останньому стало погано та він присів. Вона почала кричати та просила ОСОБА_3 не бити ОСОБА_5 , на що останній не звертав уваги, висловлювався нецензурними словами та погрожував вивезти ОСОБА_5 до лісосмуги. Коли ОСОБА_5 почав діставати телефон, ОСОБА_3 сів до свого автомобіля зеленого кольору. Після цього ОСОБА_5 викликав поліцію та подзвонив до свого батька (а.с. 117-120);

- повідомленням про підозру ОСОБА_25 від 15.05.2024 року (а.с. 121-123);

- пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а.с. 124-127);

- копіями квитанцій АТ «Укрпошта» та накладної № 450 від 21.05.2024 року, описом відправлння про направлення ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області на адресу ОСОБА_3 повідомлення про підозру, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, корінця повістки про виклик (а.с. 128-129);

- копією супровідного листа дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_26 про направлення на адресу ПП «АГРО-ТРЕЙДЕР» для відома та отримання ОСОБА_3 , який працює в ПП «АГРО-ТРЕЙДЕР» водієм, копії повідомлення про підозру; копії пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_3 ; копії повістки про виклик (а.с. 130);

- копією протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 17.05.2024 року (а.с. 131);

- відеофіксацією вручення ОСОБА_3 обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та копії кримінальної справи від 17.05.2024 року (а.с. 132).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду зазначені вищезазначені докази, показання потерпілого та свідків в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки вказані докази встановлені, зібрані та перевірені стороною обвинувачення, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази відповідають вимогам щодо їх отримання, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 в п.43 ЄСПЛ підкреслив: Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи надані в судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та твердження останнього про те, що він не причетний до вказаного, спростовуються вищенаведеними показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_5 , наданими безпосередньо суду під присягою під час розгляду кримінального провадження і такі показання не мають суттєвих розбіжностей між собою та наявними доказами у справі. Судом були перевірені твердження обвинуваченого щодо його непричетності до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, але це спростовується вивченими судом доказами по справі, зокрема, висновком експерта судово-медичної експертизи № 79 від 01.04.2025 року, протоколами проведення слідчих експериментів від 15.04.2024 року та 25.04.2024 року. Такі показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд сприймає як бажання уникнути від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення (проступок). Заявлене клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 щодо визнання недопустимим доказом, проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 , так як прокурор відмовився від допиту такого свідка в судовому засіданні, суд не може взяти до уваги та вважає цей доказ допустимим, так як даний слідчий експеримент із свідком ОСОБА_13 був проведений як слідча дія на досудовому слідстві з дотриманням процесуальних вимог КПК України і не оспорювався стороною захисту та покладений в основу обвинувального акту, а відмова прокурора від допиту свідка є тільки з тих підстав, що останній не може прибути в судове засідання з поважних причин, так як перебуває на службі в складі ЗСУ.

Суд не приймає до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , який є сином обвинуваченого, а також ОСОБА_11 , які повністю спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_5 та дослідженими судом матеріалами справи, якими доведено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 не були присутні на місці вчинення кримінального правопорушення та очевидцями нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_5 , на що вказав у своїх поясненнях 05.04.2024 року сам обвинувачений ОСОБА_3 .

Аналіз показів обвинуваченого у їх порівнянні з показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_5 , а також зібраними та дослідженими в повному обсязі доказами по справі, які узгоджуються між собою, вказує на скоєння саме обвинуваченим ОСОБА_3 умисних протиправних дій щодо потерпілого, тобто, пред`явлене останньому обвинувачення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, а показання та доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , наведені ним на свій захист, суд розглядає лише як версію захисту, дану з метою уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, враховуючи весь обсяг наданих суду і перевірених доказів.

Наданий диск представником потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні як доказ того, що ОСОБА_3 29.03.2024 року о 07.50 год. перебував в автомобілі «Славута» зеленого кольору без пасажирів, суд не може взяти як допустимий доказ, так як цей доказ здобутий в позапроцесуальному порядку.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, проаналізувавши все в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення (проступку), який слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінального проступку.

Переходячи до вибрання міри покарання, суд враховує суспільну небезпеку здійсненого кримінального проступку, його характер та ступінь. Особа обвинуваченого ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо.

Пом`якшуючих вину обставини обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обтяжуючі вину обставини обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вибираючи міру покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченого, його вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після вчинення кримінального проступку, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вважає вибрати ОСОБА_3 міру покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК України у виді штрафу, так як суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків (злочинів, кримінальних правопорушень).

Законним представником потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 , в якому останній просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 гривень, завданої в результаті кримінального проступку.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз.7 п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

02.04.2024 року постановою дізнавача СД ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_17 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000042 від 01 квітня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 визнано потерпілим (а.с. 88).

Як встановлено в судовому засіданні, умисними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця тім`яної ділянки голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 79 від 09.04.2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_5 переніс душевні страждання, що вплинуло на звичайний спосіб його життя, тому останньому дійсно було спричинено моральну шкоду. Суд також враховує поведінку обвинуваченого відносно потерпілого під час судового засідання.

Разом з тим, виходячи із зазначених вище положень закону та обставин кримінального провадження, характеру, глибини та тривалості душевних, емоційних, фізичних і моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від незаконних умисних дій ОСОБА_3 , зважаючи на спричинений діями обвинуваченого негативний вплив на його здоров`я та життя, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь потерпілого необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань потерпілого та саме така сума буде відповідати принципам розумності та справедливості, а тому цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 128, 129, 367 371, 373-374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України і призначити міру покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_3 не обирати.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок грошового відшкодування в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в Чернігівський апеляційний суд через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання такої апеляційної скарги, вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку, а учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1