Справа № 629/3611/25
Провадження № 1-кс/629/1159/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання начальника відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню №0000505 від 15.04.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Федіївка, Бобринецького району, Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , командира взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.4 КК України КК України, -

встановив:

Начальник відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

Підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 слідчий вказує, що солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про загальну мобілізацію» директивою командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 січня 2024 року №Д-1/ДС, від 08 березня 2024 року №Д-8/ДСК та від 08 березня 2024 №Д-9/ДСК з 22.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_4 був введений в штат військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_4 , відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Порушуючи вимоги указаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_4 маючи умисел на вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, всупереч охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скоїв злочин за наступних обставин.

Приблизно на початку червня 2024 (точний час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем базування, за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська ТГ, с.Павлівка, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті природним способом щодо малолітньої ОСОБА_8 , перебуваючи в автомобілі вантажівці з реєстраційним номером НОМЕР_4 , спільно з малолітньою ОСОБА_8 , неповнолітньою ОСОБА_9 та військовослужбовцем ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. Після чого, малолітня ОСОБА_8 вийшла з автомобіля, бо їй стало зле та відійшла від автомобіля на декілька метрів. В цей час ОСОБА_4 пішов за нею і реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді посягання на статеву свободу та статеву недоторканість іншої особи, а також на нормальний статевий розвиток малолітньої особи та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити вчиненню ним злочинних дій, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення власної статевої пристрасті незалежно від добровільної згоди ОСОБА_8 , перебуваючи наодинці із використанням власних геніталій, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_8 , розуміючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, достовірно знаючи про її малолітній вік, та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій та чинити опір через свій малолітній вік, посягаючи на її статеву недоторканість, і знаходячись поруч з малолітньою ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло, після чого, ОСОБА_8 підвелася з лавки, ОСОБА_4 наблизився до неї, зняв з неї одяг та поклавши її спиною на землю вчинив з малолітньою потерпілою ОСОБА_8 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої із використанням власних геніталій, а саме: один раз вступив із малолітньою потерпілою ОСОБА_8 у природні та не природні статеві зносини, вчиняючи на свій розсуд дії сексуального характеру, пов`язані із оральним та вагінальним проникненням в її тіло з використанням власних геніталій. У подальшому, ОСОБА_4 одягнувся і залишив малолітню ОСОБА_8 , яка одягнулася і пішла спати до автомобіля, в якому вони перебували до цього.

15.04.2025 дане кримінальне правопорушення внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000505, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

27.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, приходжу до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя вважає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно якої тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Вивчивши матеріали справи, допитавши підозрюваного ОСОБА_4 , який свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зазначив, що нікого не ґвалтував, що все це наклеп щодо нього, просив обрати інший більш м`який запобіжний захід - передати під особисту поруку начальника логістики заступнику командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_11 , надавши відповідну заяву ОСОБА_11 про бажання взяти його на поруки, захисника ОСОБА_5 , який заперечував щодо обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати інший більш м`який особисту поруку начальника логістики заступника командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_11 , або визначити суму застави, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується з позитивної сторони, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є учасником бойових дій, приймав участь у виконанні бойових завдань на території Донецької області, буде з`являтися за кожною вимогою слідчого, прокурора та суду, прокурора ОСОБА_3 , який наполягав на задоволенні клопотання слідчого та обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні умисного особливо-тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, встановлення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України: вірогідність переховування від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, законного представника та свідків, шляхом вчинення тиску, погроз, залякування або вмовлянь; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення; та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, пов`язаного із зґвалтуванням вчиненого щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, вважаю, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого та обирає запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а з урахуванням обставин справи: втягненням малолітньої потерпілої у пияцтво, використанням її безпорадного стану не тільки через малолітній вік, а й внаслідок сп`яніння, і неможливістю через свій стан чинити опір, розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 не визначає.

При цьому, слідчим суддею враховано, що підозрюваний не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України.

Слідчий суддя не ігнорує ті аргументи і доводи, які наводяться підозрюваним та його захисником, що ОСОБА_4 має тісні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, з перших днів війни став на захист країни, позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є учасником бойових дій, проте ці обставини, на думку суду, недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, у тому числі щодо вчинення інших кримінальних правопорушень та забезпечення його явки до суду, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, тому в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини в справі, недопущенню перешкоджання цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконанні процесуальних рішень у справі та не можуть бути достатніми для спростування наявності ризиків переховування обвинуваченого від правосуддя, незаконного впливу на свідків та вчинення інших правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.177,182,183,194,369-372,395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання начальника відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 , задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000505 від 15.04.2025, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою визначити до 01.09.2025.

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою у вигляді особистої поруки, відмовити.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному та його захиснику.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», для виконання, слідчому та прокурору, для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_12