ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2201/25 Справа № 207/4604/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янське від 29 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Південного районного суду міста Кам`янське від 29 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 25 липня 2025 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існування та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе запобігти їх реалізації.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби та покласти на нього обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором в клопотанні та судом першої інстанції в ухвалі не обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, при цьому ризики є недоведеними.

Стверджує, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, виключно позитивно характеризується за місцем проживання.

Також ОСОБА_7 про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не повідомлявся, цивільний позов до нього не пред`являвся, ризики відсутні, інкриміноване йому кримінальне правопорушення є злочином, вчиненим з необережності.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу захисника; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Південного районного суду міста Кам`янське перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000318 від 03.05.2023 року, у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні злочину, який за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановлених щодо обвинуваченого ризиків свідчить характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке полягає в умисному здійсненні останнім не менше 4 ударів ногами по тілу потерпілої особи, а саме один удар в ділянку черева, один удар в ліву половину обличчя, один удар в ділянку губ справа, один удар в передньо-зовнішню поверхню лівого стегна.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати, що ОСОБА_7 , є особою, схильною до застосування насильства, у тому числі небезпечного для життя та здоров`я інших людей, та зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших осіб.

Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані, оскільки ОСОБА_7 достовірно знаючи анкетні дані, а також місце мешкання останніх, зможе прямо або опосередковано із використанням інших осіб здійснювати моральний або фізичний вплив на них з метою зміни останніми показань.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбаченого ст. 177 КПК України у виді вчинення інших правопорушень з огляду на обґрунтованість підозри у скоєні кримінального правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, попередження їх можливе лише за умови ізоляції останнього від суспільства.

Доводи захисника щодо упередженості прокурора, та того, що подане ним клопотання ґрунтується лише на його особистому переконанні у необхідності продовження строку тримання під вартою, при цьому ризики нічим не підтверджені, - ґрунтуються на особистих висновках та переконаннях захисника, мають характер загальних міркувань і не спростовують достатньою мірою ані існування, ані вагомості встановлених щодо ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України. На думку колегії суддів, встановлені відомості про особу цього обвинуваченого не дають достатніх підстав для висновку про достатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

З аналогічних міркувань колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого про позитивну характеристику його особи і недоведеність обвинувачення.

Доводи захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_7 не є обґрунтованими, оскільки суду апеляційної інстанції не надано медичних документів щодо неможливості тримання останнього під вартою за станом здоров`я.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду міста Кам`янське від 29 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4