Справа № 643/7601/25
Провадження № 1-кс/643/2596/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

за участю перекладача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001479 від 10.05.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджану, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 25.02.2019 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, щодо якого 30.07.2019 направлено обвинувальний акт до Московського районного суду м. Харкова у кримінальному проваджені №0002669 від 24.05.2019 за ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України та 07.05.2020 направлено обвинувальний акт до Московського районного суду м. Харкова у кримінальному проваджені №0002361 від 04.05.2020 за ч.2 ст.186 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за скоєння умисного корисливого злочину, під час іспитового строку, встановленого Московським районним судом м. Харкова від 25.02.2019, відносно якого направлено обвинувальні акти до Московського районного суду м. Харкова за вчинення грабежів та розбоїв, якому достеменно відомо, що 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України та строк дії якого було продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 квітня 2025 року №235/2025 строком на 90 діб з 09 травня 2025 року, відповідно до п. 31, ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став та повторно вчинив новий розбійний напад за наступних обставин.

Так, 09.05.2025 близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходився перед входом у 6-ий під`їзд будинку АДРЕСА_2 , де він очікував малознайомого ОСОБА_8 , який повертався із виграшем з казино «WIN Club», розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 56.

09.05.2025 о 22:02 ОСОБА_8 прибув на автомобілі таксі до свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 та направився до під`їзду № 6 зазначеного будинку, де вже його очікував ОСОБА_7 .

Надалі ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації раніше виниклого злочинного умислу, спрямованого на вчинення нападу з метою незаконного збагачення шляхом заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, переслідуючи корисливу мету, діючи рішуче, ОСОБА_7 дочекався, коли ОСОБА_8 наблизиться до нього та несподівано наніс удар кулаком руки в область щелепи зліва останнього, від чого останній впав, втративши свідомість, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна слизової лівої щоки.

Подолавши таким чином волю ОСОБА_8 до опору, та, скориставшись його безпорадним станом, ОСОБА_7 , зняв сумку з потерпілого із грошовими коштами в сумі 20 400 доларів США, що становить згідно курсу НБУ станом на 09.05.2025 - 846 830,52 грн., 500 Євро що становить згідно курсу НБУ станом на 09.05.2025 - 23 443,5 грн., паспортом громадянина України, закордонним паспортом, довідкою про присвоєння ІПН, посвідченням водія на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтвом про реєстрацію ТЗ Renault Scenic, 2005 р.в., сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключами від квартири ОСОБА_8 , розкладним ножем з дерев`яною накладкою, стартовим пакетом «Київстар» із номером НОМЕР_4, мобільним телефоном ТМ «Редмі 12» IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI 2: НОМЕР_3 .

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, обернувши його на свою користь, і розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збиток на суму, яка в даний час встановлюється.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.187 КК України - тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), особою, яка раніше вчинила розбій, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, в умовах воєнного стану.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, скоєного в умовах воєнного часу із застосуванням фізичної сили, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, остання може переховуватись від органів досудового розслідування, та, в подальшому, суду, з метою уникнення покарання;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки протиправно здобуті грошові кошти потерпілого ОСОБА_8 , а також його документи, особисті речі на даний час не відшукані. Тому існує реальна загрозо у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити зазначені речі, документи, грошові кошти;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, скоєного в умовах воєнного стану із застосуванням фізичної сили, тобто таким чином може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на свідків, потерпілих, примусити останніх змінити показання на його користь, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. На даний момент встановлено, що ОСОБА_7 відомо місцезнаходження потерпілого, адреси мешкання свідків та враховуючи дані про особу підозрюваного, характер вчинення інкримінованого злочину шляхом застосування грубої сили може застосувати насильство відносно потерпілого та свідків.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 офіційного місця роботи не має, єдиним джерелом доходу останнього є протиправна діяльність пов`язана із вчиненням корисливих злочинів. Також, ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення майнових корисливих злочинів, зокрема 25.02.2019 вироком Салтівського (Московського) районного суду міста Харкова за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку 3 роки. Незважаючи на наявність умовного терміну покарання, в період іспитового строку ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду епізодів корисливих злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, які на цей час перебувають на розгляді Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави. 05.06.2019 відносно ОСОБА_7 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому 13.05.2022 ухвалою суду був змінений на особисте зобов`язання. Разом з цим, незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_7 перебуваючи не в умовах слідчого ізолятору - під вартою, продовжив протиправну діяльність - здійснення розбійного нападу, з метою наживи за рахунок інших осіб, що вкотре свідчить, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не убезпечить підозрюваного ОСОБА_7 від вчинення нових епізодів злочинної діяльності з метою отримання доходів.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що підозра не обґрунтована, він не скоював інкримінований йому злочин, документального підтвердження цьому немає, оскільки після проведення обшуку за його місцем мешкання нічого із речей потерпілого виявлено не було. Пояснив, що із потерпілим знайомі, але йому невідомо його матеріальний стан. Також, зазначив, що потерпілий запрошував його пом`янути свою матір, але він відмовився, оскільки не вживає спиртні напої. Вважає, що його затримали тільки тому, що він раніше притягувався за аналогічні злочини, а слідчими не було знайдено реального злочинця. Ризики необґрунтовані, документально не підтверджені. За аналогічні злочини він перебуває під особистим зобов`язанням, яке жодного разу не порушував, своєчасно з`являвся на виклики до слідчого та суду. На території України проживає протягом 25 років, у місті Харкові відвідував дитячий садок, школу. Наміру втікати немає. Зобов`язався співпрацювати зі слідством для доведення своєї невинуватості. У задоволенні клопотання просив відмовити, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, звернув у вагу на те, що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтована та документально не доведена. Відсутні будь-які докази, які підтверджують вину його підзахисного. Під час проведеного обшуку речей, що мають відношення до скоєного правопорушення, виявлено не було. Ризики, зазначені у клопотанні необґрунтовані, документально не підтверджені. Його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, майже усе своє життя прожив у місті Харкові, де відвідував дитячий садок та школу. Мешкає з батьком, має друзів. Мав можливість покинути країну, але цього не зробив, заслуговує на довіру. У задоволенні клопотання просив відмовити, обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у разі задоволення клопотання визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.05.2025 за погодженням із прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, що підтверджується: заявою ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 10.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 10.05.2025; протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.05.2025; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 12.05.2025; протоколом ОМП від 10.05.2025; протоколом ОМП від 10.05.2025; медичною довідкою від 09.05.2025; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2025; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 15.05.2025; протоколом обшуку від 14.05.2025; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення проти власності, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, в період відбуття іспитового строку за вироком Московського районного суду м. Харкова, одночасно стосовно нього на розгляді суду знаходяться два обвинувальні акти, щодо вчинення ряду корисливих злочинів останнім, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність соціальних зав`язків підозрюваного, постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання - з 14.08 години 14.05.2025.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 14.08 години 12.07.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_7 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1