КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконферецзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , кримінальне провадження № 0000730 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року внесено виправлення у вирок Оболонського районного суду м. Києва від _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/780/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1

25 квітня 2023 року (№756/5744/22) стосовно ОСОБА_7 , яким останню визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та їй призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, в абз. 4 на 10-й сторінці мотивувальної частини вироку та постановлено вважати правильним «суд».

Суд визнав доведеним, що 09.05.2022 приблизно о 02:00 ОСОБА_7 разом із своїм чоловіком ОСОБА_9 знаходилися за місцем проживання у АДРЕСА_2 . У цей момент між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті сталих неприязних стосунків виник конфлікт, у ході якого в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Реалізуючи вищевказаний умисел, у той же час та місці ОСОБА_7 взяла в руки ніж, який знаходився на кухні, та в той час, коли ОСОБА_9 знаходився поруч з нею у спальній кімнаті вказаної квартири, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, завдала один удар ножем у живіт ОСОБА_9 .

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 сліпе проникаюче колото-різане поранення живота: - колото-різана рана на передній поверхні живота справа в навколо пупковій ділянці, від якої відходить рановий канал, що прямує справа наліво, спереду назад, знизу вверх; по його ходу ушкоджуються м`які тканини живота, очеревина, через яку він проникає в черевну порожнину, далі ушкоджується брижа товстої кишки (в проекції сигмовидної кишки, в місці її переходу в пряму кишку), де сліпо закінчується. Глибина вищевказаного каналу становить приблизно 13 см.

Описане колото-різане поранення живота має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння і знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Смерть ОСОБА_9 настала від сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота через короткий проміжок часу з моменту його вчинення (від декількох до 30-40 хв.) з ушкодженням брижі товстого кишечника з розвитком крововтрати та шоку, на що вказують вищеописані ушкодження, а також наявність гемоперитонеуму (приблизно 700 мл темної рідкої крові з дрібними темно-червоними її згортками); нерівномірне слабке кровонаповнення, переважно артеріальне недокрів`я судин внутрішніх органів; морфологічні ознаки шокової (колапсової) реакції в тканині нирки, наднирника, щитовидної залози, печінки; деструктивний набряк тканини головного мозку з діапедезними крововиливами в стовбурі, ішемічна дистрофія нейроцитів; поодинокі смугастими темно-червоними крововиливами під ендокардом лівого шлуночка.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з його невідповідністю фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду даної справи стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України, а судом у вироку зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, зазначає, що суб`єктивна сторона злочину за ст. 121 КК України характеризується прямим або непрямим умислом. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність.Якщо смерть потерпілого була наслідком тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного з необережності, відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК наставати не може.

При цьому за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Водночас, з показань ОСОБА_7 вбачається, що у неї не було ніякого умислу щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень своєму чоловікові, а тим більш його смерті, вона нанесла удар ножем, який заздалегідь не приготовувала, а випадково взяла зі столу на кухні, коли її чоловік здійснював протиправні дії щодо неї, а саме в стані алкогольного сп`яніння влаштував бійку з нею. Тому, захищаючись від ударів, вона нанесла удар ножем наотмаш тільки з однією метою, щоб припинити побої.

При цьому під час досудового розслідування ОСОБА_7 ніяким чином не перешкоджала його проведенню, надавала показання та приймала участь в слідчому експерименті.

Крім того, і з показань потерпілого ОСОБА_10 також вбачається, що мати не могла умисно вчинити ті дії, які їй інкримінують, це сталося внаслідок протиправної поведінки батька, а мати просто захищалася.

Таким чином, враховуючи досліджені під час судового розгляду даного кримінального провадження докази, вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили її вину у вчиненні цього кримінального правопорушення стороною обвинувачення надано не було, а тому всі сумніви стосовно доведеності вини слід тлумачити на її користь. Однак, судом першої інстанції цього зроблено не було і тому висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Тож при ухваленні вироку були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, порядок доведеності вини, порядок доведеності вчинення кримінального правопорушення, презумпція невинуватості, внаслідок чого, вирок суду є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, повторно допитавши обвинувачену, в межах заявленого стороною захисту клопотання, яке задоволено частково, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи сторони захисту щодо наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_7 необережного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок того, що наміру спричиняти ушкодження ОСОБА_9 вона не мала, азахищаючись від протиправних дій її чоловіка, нанесла удар ножем, який випадково взяла зі столу на кухні, наотмашь тільки з однією метою, щоб припинити побої.

Проте, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для взаємозв`язку. .

Так, на наявність в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме - її винуватість у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , вказують, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких обвинувачена ОСОБА_7 є його рідною матір`ю, а померлий ОСОБА_9 - рідним батьком. Батьки проживали в місті Києві, мати працювала, батько не працював. Очевидцем події він не був, про подію дізнався зі слів матері та працівників поліції, від яких йому стало відомо, що мати прийшла додому після роботи, батько був удома, перебував у стані алкогольного сп`яніння, між батьками виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої, на його думку, мати, вага якої складала 55 кг на противагу вазі батька 120 кг, з метою самооборони від неправомірних дій батька, спричинила останньому тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть батька. При цьому зазначив, що з раннього дитинства пам`ятає, як батько, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварок з матір`ю неодноразово застосовував фізичну силу стосовно матері, одного разу, будучи дитиною, він телефонував до поліції з приводу побиття матері батьком. Потім вже у дорослому віці він неодноразово розмовляв з батьком із приводу застосування насильства стосовно матері, однак зі спливом часу все починалося знову. Приблизно з 2013 року він проживає окремо від батьків, спілкувався лише по телефону, оскільки працював і не мав часу приїздити до них, потім пішов служити в армію. Він пропонував матері звернутися до поліції з приводу застосування батьком насильства стосовно неї, однак вона не хотіла цього робити, щоб не руйнувати сім`ю.

Крім цього, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується іншими зібраними по справі доказами, а саме даними, що містяться у:

- витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого - 10 травня 2022 року о 02:37:01 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України (т. 2 а.п. 1);

- протоколі огляду місця події від 09 травня 2022 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого - 09 травня 2022 року в період часу з 22:30 до 02:00 (10 травня 2022 року) слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , у присутності понятих, за участю особи, яка володіє житлом, - ОСОБА_7 , було проведено огляд квартири АДРЕСА_3 , в результаті якого було виявлено труп особи чоловічої статі ОСОБА_9 , який розташований на підлозі в положенні, лежачи на спині, нахилений на лівий бік; на животі, ногах та правій кисті руки маються помарки підсохлої крові; тіло на дотик холодне в усіх його ділянках; трупне заклякання добре виражене в усіх групах м`язів: трупні плями насиченого фіолетового кольору, розташовані на задній поверхні тіла більше ліворуч; при трьох разовому дозованому натисканні в місцях їх розташування свого забарвлення не змінюють. Під трупом на підлозі в ділянці нижньої частини тіла мається ділянка темно коричневої підсохлої крові; на ліжку на матраці та на ковдрах - обширні ділянки просочення тканини кров`ю, на передній поверхні живота більше справа в надлобковій ділянці розташована колото-різана рана щілинної форми з рівними краями та розміром бл. 20 мм, від рани відходить раневий канал, при перевертанні трупа з рани виділяється кров. За результатами проведення слідчої (розшукової) дії було вилучено: - змив речовини бурого кольору (РБК) з матрацу на ліжку; - змив РБК з нижньої частини унітаза; - змив РБК з рукомийника; - змив РБК з килимового покриття; - дві ганчірки з рукомийника з ванної кімнати; - слід взуття із речовини бурого кольору на лінолеумі; - мобільний телефон марки «LG» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 (з SIM-картою НОМЕР_3 ); мобільний телефон марки «BLACKVIEW» золотистого кольору (т. 2 а.с. 16-24);

- протоколі огляду місця події від 10 травня 2022 року з фототаблицею до нього, згідно якого - 10 травня 2022 року о 02:10-02:40 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , у присутності понятих, було проведено огляд земельної ділянки, що розташована з тильного боку під`їзду № 5 житлового будинку АДРЕСА_2. На цій ділянці навпроти балкону, вкритого фарбовим покриттям рожевого кольору, на відстані приблизно 15 м розміщено дерево, поблизу якого на відстані приблизно 20 см від коріння виявлено ніж з рукояткою сірого кольору з лезом приблизно 20 см зі слідами речовини бурого кольору (т. 2 а.с. 25-28);

- висновку експерта від 12 липня 2022 року № 081-183-2022 за результатами проведення судово-медичної (імунологічної) експертизи, для проведення якої було надано на дослідження змив РБК з матрацу, а також зразок крові трупа ОСОБА_9 , відповідно до висновків якої було встановлено: 1) в крові трупа ОСОБА_9 виявлений антиген В; 2) кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А; 3) в наданому на дослідження змиві з матрацу (об. №1), вилученому при огляді місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. №1 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження цієї крові як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 40-44);

- висновку експерта від 20 липня 2022 року № 091-133-2022 за результатами проведення судово-медичної (цитологічної) експертизи, для проведення якої було надано на дослідження кухонний ніж, виявлений під час огляду місця події 10 травня 2022 року, відповідно до висновків якої при судово-цитологічному дослідженні клинка (об. №1) та рукоятки (об. №2) кухонного ножа кров, піт та клітини тканин людини не знайдені (т. 2 а.с. 53-55);

- висновку експерта від 12 липня 2022 року № 081-182-2022 за результатами проведення судово-медичної (імунологічної) експертизи, для проведення якої було надано на дослідження змиви РБК з підлоги поблизу та в санвузлі, а також зразок крові трупа ОСОБА_9 , відповідно до висновків якої було встановлено: 1) в крові трупа ОСОБА_9 виявлений антиген В; 2) кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А; 3) в наданому на дослідження змиві з підлоги в туалеті (об. №1), вилученому при огляді місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. №1 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження цієї крові як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 63-67);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 травня 2022 року з додатком (відеозаписом) до нього, складеного за результатами проведеної слідчої дії за адресою: АДРЕСА_2 , за участю підозрюваної ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , у присутності понятих та інших учасників, із застосуванням технічних засобів фіксації відеокамери, під час проведення якого підозрювана ОСОБА_7 розказала та продемонструвала місце, де на ліжку у кімнаті квартири спав у стані алкогольного сп`яніння її чоловік ОСОБА_9 , коли 08 травня 2022 року приблизно о 19:30 вона повернулася з роботи додому. Потім вона, зробивши хатні справи, лягла відпочивати та приблизно о 02-ій годині вона прокинулась від того, що чоловік кричав на неї, вимагаючи гроші на покупку спритних напоїв, та завдав їй удару кулаком руки в живіт. Потім почав стягувати її з ліжка, вона вскочила і в цей момент чоловік завдав їй два удари кулаком руки в голову, один з яких прийшовся в потилицю зліва. Після цього ОСОБА_7 продемонструвала, як вона побігла на кухню, а чоловік за нею, потім він схопив її за волосся та став тягнути в кімнату, в цей момент вона схопила ніж, який лежав справа від раковини. Чоловік потягнув її за волосся та поволочив назад у кімнату, кинув на підлогу на коліна, де вона стояла між ліжком та балконним дверима, при цьому вона прикривала обличчя руками від ударів. У якийсь момент ніж випав із рук на підлогу та, прикриваючи лівою рукою обличчя, правою рукою вона намацала рукоятку ножа на підлозі та завдала ним один удар в живіт чоловіка, коли він стояв справа від неї. Куди саме подівся ніж після завдання удару ОСОБА_7 пригадати не змогла, однак зазначила, що, на її думку, ніж викинув з балкону ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 лягла спати, біля неї, скрутившись, ліг чоловік, останній нічого не говорив з приводу необхідності виклику швидкої допомоги. 09 травня 2022 року о 08:30 вона прокинулась та побачила, що ОСОБА_9 лежить на підлозі поруч із ліжком, на ліжку та на підлозі побачила кров, але припустила, що це кровотеча із заднього отвору чоловіка внаслідок його хвороби (грижа з ускладненнями). 09 травня 2022 року о 21 год. вона повернулась додому з роботи та побачила, що ОСОБА_9 перебуває у тому ж положенні на підлозі, вона попросила сусіда викликати поліцію та швидку, в квартирі вона нічого не прибирала. Крім того, зазначила, що під час сварки не покинула приміщення квартири, оскільки була одягнута лише в нижню білизну, так як лягла відпочивати (т. 2 а.с. 112-115);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 03 червня 2022 року з додатком (відеозаписом) до нього, складеного за результатами проведеної слідчої дії за участю підозрюваної ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_12 , статиста, у присутності понятих, із застосуванням технічних засобів фіксації відеокамери, під час якого підозрювана ОСОБА_7 розповіла та продемонструвала, як вона 09 травня 2022 року в нічний час доби приблизно о 2-й год. прокинулась від того, що ОСОБА_9 завдавав їй ударів кулаками рук, а саме в лівий бік тулуба та потилицю. Точну кількість таких ударів ОСОБА_7 повідомити не змогла, але ствердила, що ударів було не менше 5-ти, удари також прийшлись в живіт та ліве вухо. Вона хотіла зіскочити з кроваті, але чоловік стягнув її за ноги на підлогу, в цей момент вона знову відчувала удари в голову та ліве вухо. ОСОБА_7 вибігла з кімнати на кухню, де між ними з чоловіком продовжилася бійка. Так, ОСОБА_7 , знаходячись в положенні «стоячи на колінах», правою рукою схопила ніж, який лежав справа від раковини, потім ОСОБА_9 схопив її за волосся та потягнув назад до кімнати. Перебуваючи в кімнаті ОСОБА_7 продовжувала перебувати на колінах на підлозі, голову прикривала лівою рукою, у цей час чоловік стояв над нею та завдавав удари по різним частинам тіла. У той момент, коли ОСОБА_9 стояв з правого боку від ОСОБА_7 , вона, тримаючи ніж у правій руці, завдала ОСОБА_9 одного удару ножем у живіт. Після цього ОСОБА_7 лягла спати і більше нічого не робила через біль у голові та тулубі, чоловік теж ліг спати (т. 2 а.с. 116-119);

- висновку експерта від 22 липня 2022 року № 012-243-3016-2022 за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , для проведення якої було надано на дослідження відеозапис слідчого експерименту від 03 червня 2022 року та дані судово-медичного дослідження ОСОБА_9 , викладені у висновку експертного дослідження від 10 травня 2022 року № 011-3016-2022, відповідно до висновків якої:

1) (питання постанови - 2,3). При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено: сліпе пpoникаюче колото-різане поранення живота: колото-різана рана (рана №1) на передній поверхні живота справа в навколо пупковій ділянці, від якої відходить рановий канал, що прямує справа наліво, спереду назад, знизу вверх; по його ходу ушкоджуються м`які тканини живота, очеревина, через яку він проникає в черевну порожнину, далі ушкоджується брижа товстої кишки (в проекції сигмовидної кишки, в місці її пepeходу в пряму кишку), де сліпо закінчується. Глибина вищеописаного ранового каналу становить приблизо 13 см.

Враховуючи характер, зовнішній вигляд та локалізацію ушкоджень, забарвлення тa інтенсивність крововиливів в ділянках ушкоджень, а також дані судово-гістологічного дослідження, слід вважати, що: вони були спричинені незадовго (від декількох хвилин до 30-40 хвилин) до настання смерті; виникли внаслідок дії плаского предмету, що має колото-pіжyчі властивості по типу клинка ножа, що має обух «П»-подібнoгo перетину з добре вираженими ребрами та гостре лезо (за даними медико-криміналістичного дослідження); мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпечними для життя є проникаюче поранення живота з ушкодженням брижі товстої кишки, з розвитком крововтрати та шоку), та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

2) (1). Смерть ОСОБА_9 настала від сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням брижі товстого кишечнику з розвитком крововтрати та шоку, на що вказують вищеописані ушкодження в п. 1, також наявність гемоперитонеуму (приблизно 700 мл темної рідкої крові з дрібними темно-червоними її згортками); нерівномірне слабке кровонаповнення, переважно артеріальне недокрів`я судин внутрішніх органів; морфологічні ознаки шокової (колапсової) реакції в тканині нирки, наднирника, щитовидної залози, печінки; деструктивний набряк тканини головного мозку з діапедезними крововиливами в стовбурі, ішемічна дистрофія нейроцитів; поодинокі смугастими темно-червоними крововиливами під ендокардом лівого шлуночка.

3) (4). Механізму утворення вищеописаних ушкоджень не відповідає вищезазначеному під час проведення слідчого експерименту 03 червня 2022 року за участі підозрюваної ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 75-79);

- висновку експерта від 20 липня 2022 року № 011-3016-2022 за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 відповідно до висновків якого:

1 (2). При судово-медичному досліджені трупа виявлено: сліпе проникаюче колото-різане поранення живота: колото-різана рана (рана №1) на передній поверхні живота справа в навколо пyпкoвій ділянці, від якої відходить рановий канал, що прямує справа наліво, спереду назад, знизу вверх; по його ходу ушкоджуються м`які тканини живота, очеревина, через яку він проникає в черевну порожнину, далі ушкоджується брижа товстої кишки (в проекції сигмовидної кишки, в місці її переходу в пряму кишку), де сліпо закінчується. Глибина вищеописаного ранового каналу становить приблизно 13 см.

Враховуючи характер, зовнішній вигляд та локалізацію ушкоджень, забарвлення та інтенсивність крововиливів в ділянках ушкоджень, а також дані судово-гістологічного дослідження, слід вважати, що: вони були спричинені незадовго (від декількох хвилин до 30-40 хвилин) до настання смерті; виникли внаслідок дії плаского предмету, що має колото-ріжучі властивості по типу клинка ножа, що має обух «П»-подібного перетину з добре вираженими ребрами та гостре лезо (за даними медико-криміналістичного дослідження); мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпечними для життя є проникаюче поранення живота з ушкодженням брижі товстої кишки, з розвитком крововтрати та шоку), та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

2 (1). Смерть ОСОБА_9 настала від сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням брижі товстого кишечнику з розвитком крововтрати та шоку, на що вказують вище описані ушкодження в п. 1, також наявність гемоперитонеуму (приблизно 700 мл темної рідкої крові з дрібними темно-червоними її згортками); нерівномірне слабке кровонаповнення, переважно артеріальне недокрів`я судин внутрішніх органів; морфологічні ознаки шокової (колапсової) реакції в тканині нирки, наднирника, щитовидної залози, печінки; деструктивний набряк тканини головного мозку з діапедезними крововиливами в стовбурі, ішемічна дистрофія нейроцитів; поодинокі смугастими темно-червоними крововиливами під ендокардом лівого шлуночка.

Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент дослідження трупу, причину смерті, умови та місце знаходження трупа можливо припустити, що вірогідна давність настання смерті може становити біля 1,5-2 діб до моменту розтину трупа в морзі.

При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа було знайдено етиловий спирт в концентрації 3,83 проміле, яке за життя відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню (т. 2 а.с. 82-84);

- висновку експерта від 29 червня 2022 року № 061-650-2022 за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , відповідно до висновків якої: крововиливи в м`яких тканинах з ділянки рани на животі та в ушкодженій брижі товстої кишки без видимої клітинної реакції. Нерівномірне слабке кровонаповнення, переважно артеріальне недокрів`я судин внутрішніх органів. Морфологічні ознаки шокової (колапсової) реакції в тканині нирки, наднирника, щитовидної залози, печінки, реактивний лейкоцитоз в селезінці. Деструктивний набряк тканини головного мозку з діапедезними крововиливами в стовбурі, ішемічна дистрофія нейроцитів. Дистелектаз альвеол легень. Паравазальний кардіосклероз з вогнищами ішемічної дистрофії міокарда. Хронічний персистуючий гепатит, моно-мультилобулярний цироз печінки, вогнищевий жировий гепатоз (т. 2 а.с. 86-87);

- висновку експерта від 10 травня 2022 № 042/1-120-2022 за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , відповідно до висновків якої: при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_7 виявлені ушкодження: синці - в завушній ділянці зліва, в потиличні ділянці зліва, на передній поверхні живота зліва нижче пупка, в поперековій ділянці зліва, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні правого передпліччя у середній третині, на передніх поверхнях правого та лівого колінних суглобів, на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимальної фаланги 5-го пальця з переходом в проекцію п`ясно-фалангового суглобу. Характер, морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій (за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 08 травня 2022 року, не були небезпечними для життя та як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 2 а.с. 100-104);

- листі заступника начальника з превентивної діяльності Криворізького РУП ВП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 14 липня 2022 року № 45.2/2-2269, який надійшов на запит в порядку ст. 93 КПК України, згідно якого звернень ОСОБА_7 до органів поліції стосовно вчинення відносно неї домашнього насильства з боку ОСОБА_9 не надходило та інформація про наявність адміністративних стягнень стосовно ОСОБА_7 відсутня (т. 2 а.с. 130).

З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки сукупність зібраних доказів поза розумним сумнівом вказують, що ОСОБА_7 , 09 травня 2022 року приблизно о 02 год., разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 знаходилася за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_3 . У цей час між ними, на ґрунті сталих неприязних стосунків виник конфлікт, у ході якого в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження. Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 взяла з кухні ніж, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, завдала один удар ножем у живіт ОСОБА_9 , спричинивши таким чином ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, яке знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Cуд дослідив надані йому докази з точки зору належності і допустимості, а сукупність доказів - достатності та взаємозв`язку, та прийшов до висновку, що всі докази зібрані у процесуальний спосіб, належними особами та мають відомості, які безпосередньо стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, твердження захисника щодо однобічності та неповноти судового розгляду справи, а також відсутності доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними.

Також, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, на часткове задоволення клопотанням сторони захисту, судом апеляційної інстанції було допитано обвинувачену ОСОБА_7 , яка по обставинам події показала, що того дня вона повернулася з роботи і лягла спати. Потім вночі прокинувся її чоловік і відбувалась бійка. Чоловік почав наносити їй удари, вимагав від неї гроші, а потім стягнув за ногу з ліжка. Він наносив удари в різні частини, а вона руками намагалася захиститися. Надалі бійка перемістилася на кухню, чоловік збив її з ніг, і вона, стоячи на колінах, взяла на мийці ніж. Вона намагалась встати, а чоловік перетягнув її до спальні. Він тягнув її і за руки, і за волосся, ніж випадав і вона знову його схопила. Перетягнувши за руки до кімнати, чоловік продовжував її побиття. Вона стояла на колінах, ніж лежав десь на підлозі, однією рукою вона закривала голову, а іншою схопила ніж та ним відмахнулась і нанесла удар в черево. Потім все припинилось, вона лягла спати, бачила, що чоловік повернувся до балкону, а потім також ліг поруч. Вранці вона прокинулась, чоловік спав на підлозі. Тоді була кров на ліжку, але чоловік хворів, і дуже часто була кров, коли він випивав. Потім вона пішла на роботу, а коли повернулась, то чоловік лежав у тій же позі. Також зазначила, що незрозуміла куди подівся ніж після цієї події, а як він опинився на вулиці біля дерева, пояснити не може. Вказала, що чоловік бив її кулаками по голові і по животу, від чого у неї були синці. Бив кулаками по потиличній частині голови, а вона закривалась лівою рукою.

Пояснення аналогічного змісту обвинувачена ОСОБА_7 надала і в суді першої інстанції.

Отже, стороною захисту не оспорюється факт спричинення ОСОБА_7 , шляхом завдання одного, цілеспрямованого, з достатньою силою, удару ножем в живіт, потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження у виді сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням м`яких тканин живота, очеревини, брижи товстої кишки (в проекції сигмовидної кишки, в місці її переходу в пряму кишку), що призвело до його смерті.

Водночас, стороною захисту стверджується, що ці дії ОСОБА_7 було вчинено з необережності, так як умислу щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень своєму чоловікові, а тим більше його смерті, вона не мала, а захищаючись від ударів чоловіка, вона нанесла один удар ножем наотмаш з однією метою, щоб припинити побої.

Між тим, незважаючи на часткове визнання обвинуваченою своєї вини, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього кримінального правопорушення характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу кримінального правопорушення - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і у прямій, і в непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути. Також непрямий умисел має місце в тому випадку, якщо у засудженого не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Відмінність між кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 121 КК України, і кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 128 КК України - необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, полягає в його об`єктивній стороні: воно не передбачає наслідків у виді смерті потерпілого. Крім того, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, проявляється у виді злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

У даному випадку сукупність зібраних та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , саме завдаючи ОСОБА_9 , із достатньою силою, одного удару таким предметом злочину, як ніж, не будь-куди, а в живіт - частину тіла, в якій зосереджені основні внутрішні органи, і зокрема кишка (та й спричинило ОСОБА_9 ушкодження брижи товстої кишки), об`єктивно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала, що внаслідок цього буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизувала у своїй свідомості, якою саме буде така шкода (ступінь тяжкості тілесних ушкоджень). Тобто вона діяла із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, тому має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисні тяжкі тілесні ушкодження, а до настання смерті ОСОБА_9 від таких ушкоджень ставилася необережно. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, поясненнями самої обвинуваченої, яка не заперечує факту нанесення потерпілому удару ножем у живіт та висновками експерта від 20 липня 2022 року № 011-3016-2022 та від 22 липня 2022 року № 012-243-3016-2022, згідно яких - виявлена на тілі трупа рана виникла внаслідок дії плаского предмета, що має колото-ріжучі властивості по типу клинка ножа, і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

При цьому заслуговує на увагу і поведінка обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, яка, знаючи, що завдала ОСОБА_9 удару ножем у живіт, лягла спати, а вранці, побачивши на ліжку сліди крові, а чоловіка на підлозі біля ліжка, пішла на роботу. Тобто обвинувачена не вчинила жодних дій, щоб відвернути настання наслідків у виді смерті потерпілого, хоча, враховуючи характер і локалізацію нанесених нею тілесних ушкоджень, вона могла і повинна була їх передбачити.

Тож в даному випадку слід виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.05.2015 у справі № 5-25кс15, зокрема про те, якщо, цілеспрямовано наносячи удари, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що у такий спосіб обвинувачена захищалася від насильницьких дій потерпілого, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання.

Тож, при вирішенні даного питання необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, слід враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Отже, для констатації того, що оборона перебуває у межах необхідності, дії щодо оборони повинні відповідати конкретній обстановці з урахуванням особистих уявлень особи, що обороняється.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 21.11.2019 у справі №190/409/17 (провадження №51-5130км18) звертає увагу, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Згідно висновку експерта від 10 травня 2022 року №042/1-120-2022, виявлені у обвинуваченої ОСОБА_7 тілесні ушкодження не були небезпечними для життя та як у сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зі змісту пояснень обвинуваченої не вбачається по відношенню до неї з боку потерпілого жодних дій, які б вказували на реальну небезпеку її життю чи здоров`ю, або підстави підозрювати таке.

При цьому, в даному аспекті звертає на себе увагу той факт, що попри те, що обвинувачена вказувала, що її чоловік впродовж тривалого часу постійно застосував до неї насильство фізичного характеру, вона продовжувала проживати з ним, зі скаргами з цього приводу до правоохоронних органів не зверталась. Крім того, з огляду на повідомлені обвинуваченою обставини початку та продовження сварки між ними, остання мала реальну можливість залишити приміщення квартири, однак жодних дій не вчинила, продовжувала перебувати разом з ОСОБА_9 у одному житлі та після завдання чоловікові удару ножем у живіт, не повідомила жодній особі про подію, натомість лягла відпочивати.

Також, згідно висновку експерта від 22 липня 2022 року № 012-243-3016-2022 за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , для якого було надано відеозапис слідчого експерименту від 03 червня 2022 року та дані судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 викладені у висновку експертного дослідження від 10 травня 2022 року № 011-3016-2022, механізм утворення ушкоджень на тілі ОСОБА_9 не відповідає вищезазначеному під час проведення слідчого експерименту 03 червня 2022 року за участю ОСОБА_7 .

Тому, на переконання колегії суддів, в обстановці, що склалася, в ОСОБА_7 не існувало обґрунтованих побоювань за свою безпеку, оскільки це об`єктивно не підтверджено, як і не підтверджено того, що обвинувачена вимушена була заподіяти ОСОБА_9 тяжку шкоду для негайного відвернення чи припинення посягання з його боку з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 .

Отже, зважаючи на фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, які визнані судом доведеними, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що обвинувачена, під час заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , знаходилася у стані необхідної оборони, оскільки рішення про застосування ножа вона приймала під впливом факторів, які не зумовлювали вжиття заходів для свого захисту, а, керуючись умислом на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , який був мотивований конфліктом, що виник на ґрунті сталих неприязних стосунків.

Відтак, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 є необґрунтованими та спростовуються вище наведеним.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, внаслідок чого вимоги апеляційної скарги сторони захисту про перекваліфікацію дій останньої на ст. 128 КК України не можуть бути задоволені, через відсутність для цього законних підстав.

Ті обставини, що ОСОБА_7 не перешкоджала досудовому розслідуванню та судовому розгляду справи, надавала показання та приймала участь у слідчих експериментах не впливають на висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 121 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги не вказують на допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог КПК України, а тому не є підставою для скасування ухваленого судом рішення.

Призначене покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За наведеного, вважаючи вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року законним і обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування чи зміни, а відтак, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк з часу отримання її копії.

Судді:

____________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3