КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/4634/2025 ЄУН 753/9830/24 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000151 від 11 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норільськ, Красноярського краю рф, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 6 вересня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_8 даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2023 року, і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховується з дня його фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.

Зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення - 11 травня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення вол.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити, застосувавши до обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування відносно обвинуваченого покарання у виді штрафу, не взяв до уваги щиросердне каяття ОСОБА_9 , сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 , повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду у передбаченому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, з огляду на те, що в апеляційній скарзі не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 11 травня 2024 року приблизно о 13 год., перебуваючи біля аптеки, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, в Дарницькому районі, на асфальті біля смітника підібрав, тим самим незаконно придбав, фрагмент блістера із вмістом 4 (чотирьох) таблеток білого кольору, а саме наркотичний засіб - метадон (фенадон), масою 0,088 г., який помістив до центрального відділення свого гаманця, розпочавши незаконно зберігати його при собі для особистого вживання без мети збуту.

Продовжуючи свої протиправні дії, незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб -метадон (фенадон), ОСОБА_8 пішки попрямував до зупинки громадського транспорту, де здійснив посадку до салону автобусу № 45, яким незаконно перевіз вказаний наркотичний засіб - метадон (фенадон) до зупинки громадського транспорту, що розташована біля станції метро «Харківська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві.

Вийшовши із салону вказаного автобусу, ОСОБА_8 , продовжуючи незаконно зберігати при собі наркотичний засіб - метадон (фенадон), пішки попрямував до станції метро «Харківська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де того ж дня приблизно о 13.55 год. був затриманий працівниками поліції.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту, тому його дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_8 за встановлених судом обставин правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, як і кваліфікація його дій, будь-ким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Що ж стосується доводів захисника про призначення обвинуваченому суворого покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом і розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, ураховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За змістом оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував, що санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено як альтернативні такі види основних покарань: штраф, виправні роботи, пробаційний нагляд, обмеження волі.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального проступку, наданих суду даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, щире каяття у вчиненому, що судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України судом не встановлено, оскільки суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого, ураховуючи викладене, а також те, що останній раніше судимий, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки ОСОБА_8 знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 6 вересня 2023 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбаченіст. 76 КК України.

Кримінальний проступок, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнаний винуватим оскаржуваним вироком, вчинений останнім 11 травня 2024 року, тобто, у період іспитового строку, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що обвинувачений, будучи раніше судимим, не зробив для себе належних висновків та вперто не бажає стати на шлях виправлення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Однак, згідно з даними про особу обвинуваченого, які містяться у матеріалах провадження, останній не працює. Також матеріали справи не містять та стороною захисту не надано будь-яких даних про наявність в обвинуваченого інших джерел доходів.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, даних про його особу, вчинення ним кримінального правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни не встановлені, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4