Справа № 165/2650/22
Провадження № 1-кп/165/108/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську кримінальне провадження № 0000003 від 02 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинськ, Волинської області, громадянин України, із повною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

встановив:

ОСОБА_7 , 02 січня 2019 року, близько 05 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку № 7 по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ, Волинської області, у напрямку від вулиці Островського до вулиці Романа Шухевича міста Нововолинськ, грубо порушуючи п. п. 2.3 (б), 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 (б), 13.1, 13.3 Правила дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 11.07.2018, а саме був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не переконався, що рух керованого ним автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибравши безпечну та перевищивши допустиму швидкість автомобіля, а саме рухаючись в населеному пункті зі швидкістю 80-90 км/годину, не оцінивши дорожню ситуацію та не переконався в тому, що вибраний ним інтервал є безпечним для інших учасників дорожнього руху, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість при дотриманні правил дорожнього руху виявити та уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , котрий рухався у попутному напрямку в межах правого узбіччя відносно руху автомобіля та який змінив напрямок руху ліворуч до проїзної частини, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 передньою правою частиною автомобіля, внаслідок чого останнього відкинуло на лобове скло автомобіля та в подальшому на поверхню проїзної частини із подальшим волочінням тіла у кювет, що знаходиться за межами правого узбіччя.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка була спричинена діями ОСОБА_7 , що не відповідають вимогам Правил дорожнього руху України та які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо- транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта №2 від 19.03.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді повної травматичної ампутації голови на рівні шиї 3-4 хребців (декапітація) з розривом спинного мозку і пошкодженням органів шиї та хребта, забою головного мозку, забою та пошкодженням внутрішніх органів, грудної клітки (ребер, легень) та живота (печінки), внаслідок яких настала смерть потерпілого.

Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, не виключена можливість, коли потерпілий рухався на велосипеді в попутному напрямку, з послідуючим відкиданням та волочінням тіла по твердому покриттю дороги.

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 11.07.2018, а саме:

-п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п.12.2, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

-п.12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п.12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

-п. 12.9 (б), згідно якого водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

-п.13.1, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

-п.13.3, згідно якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Окрім того, ОСОБА_7 02 січня 2019 року близько 05 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку № 7 по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ, Волинської області, у напрямку від вулиці Островського до вулиці Романа Шухевича міста Нововолинськ, грубо порушуючи правила дорожнього руху України, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , в результаті чого останній помер на місці пригоди.

Після наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з наступними змінами та доповненнями), достовірно знаючи, що ним було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, розуміючи, що поставив потерпілого ОСОБА_8 в небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, маючи реальну можливість надати їй допомогу, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та з метою уникнення відповідальності, самовільно покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану в який він сам поставив потерпілого ОСОБА_8 в небезпечний для життя стан, був зобов`язаний та мав змогу надати потерпілому допомогу або вчинити необхідні дії, направлені на збереження життя потерпілого.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка була спричинена діями ОСОБА_7 , що не відповідають вимогам Правил дорожнього руху України та які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо- транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта №2 від 19.03.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді повної травматичної ампутації голови на рівні шиї 3-4 хребців (декапітація) з розривом спинного мозку і пошкодженням органів шиї та хребта, забою головного мозку, забою та пошкодженням внутрішніх органів, грудної клітки (ребер, легень) та живота (печінки), внаслідок яких настала смерть потерпілого.

Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, не виключена можливість, коли потерпілий рухався на велосипеді в попутному напрямку, з послідуючим відкиданням та волочінням тіла по твердому покриттю дороги.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України не визнав, суду показав, що, 02 січня 2019 року, близько 05 години 00 хвилин він їхав по справах автомобілем марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Маяковського м. Нововолинська, повернув вниз в напрямку до шосе та рухався по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ, Волинської області у напрямку від вулиці Островського до вулиці Романа Шухевича міста Нововолинськ. На вулиці моросив дощ і був туман. Їхав з увімкненим ближнім світлом фар. Автомобіль був технічно справним. Їхав із швидкістю приблизно 60 км/год. бо на дорозі були вибоїни. Вуличне освітлення не працювало. Видимість була поганою, близько двох метрів. Потерпілого ОСОБА_8 він не бачив. Він відчув звук, ніби автомобіль, яким він керував, в`їхав у вибоїну, після чого він зупинився вийшов з автомобіля і побачив, що на його автомобілі розбита права фара та розбите лобове скло. Більше нікого він не бачив, потерпілого теж він не бачив, а тому він не зрозумів, що сталася ДТП і що він збив велосипедиста. Після цього він поїхав в гараж поставити автомобіль, а по справах поїхав на громадському транспорті. Пізніше йому подзвонили працівники поліції та запитали де його автомобіль. Він працівникам поліції повідомив, що він не в місті та вказав, де знаходиться його автомобіль. В ніч перед ДТП він був вдома. Зазначив, що визнає те, що сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю, однак не визнає себе винним у вчиненні у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки вважає, що він не порушував Правил дорожнього руху, оскільки не бачив велосипедиста - потерпілого ОСОБА_8 через погані погодні умови та відсутність вуличного освітлення.

Незважаючи на такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України доведена показаннями потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , допитаних в судовому засіданні, а також перевіреними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 , суду показала, що вона дружина потерпілого ОСОБА_8 . Її чоловік 02 січня 2019р. поїхав зранку велосипедом на прогулянку, бо він завжди їздив на прогулянку зранку протягом близько 5 років. Вже мав повернутися, однак його не було. Він як повертався з прогулянки то палив в кухні. Вона, потерпіла, поїхала в магазин за хлібом і побачила на вулиці працівників поліції, а на проїжджій частині дороги лежав велосипед, і вона зрозуміла, що це велосипед її чоловіка, вона почала запитувати працівників поліції де її чоловік і коли вона побігла на місце події ближче, то побачила голову свого чоловіка, яка була відокремлена від тіла. Від побаченого їй стало недобре. Тіло її чоловіка було в кюветі. Воно було повністю понівечене. Зазначила, що мама обвинуваченого приходила до її сина, а пізніше обвинувачений зі своєю мамою до неї приходили просити вибачення, однак вона їх вигнала. Просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Потерпіла ОСОБА_9 , суду показала, що вона дочка потерпілого ОСОБА_8 02 січня 2019р вона читала лекцію і їй зателефонував брат та повідомив про ДТП в якому загинув її батько. Підтвердила показання потерпілої ОСОБА_4 , та суду показала, що її батько дійсно останні п`ять років мав таку звичку їздити щоранку на прогулянку на велосипеді. Вказала, що важко перенесла втрату батька, та не може і досі з цим змиритися. Просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Потерпілий ОСОБА_10 , суду показав, що він є сином потерпілого ОСОБА_8 02 січня 2019р. його батько поїхав зранку на прогулянку на велосипеді, оскільки батько дійсно останні п`ять років мав таку звичку їздити щоранку на прогулянку на велосипеді. Він довго не повертався, і потерпіла ОСОБА_4 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_8 , пішла останнього шукати. Через деякий час вона прибігла і повідомила, що їх батька збила машина. Він пішов на місце події. На місці події було тіло батька без голови, однак на місці події не було, ні транспортного засобу, який вчинив наїзд на його батька, ні водія того транспортного засобу. Велосипед, на якому їхав його батько лежав на узбіччі. В той день асфальт на дорозі був сухим та чистим, ожеледиці не було, туману також не було, видимість була доброю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 винаймав у неї гараж, який належить її батькові. Ключі від гаража вона віддала ОСОБА_7 . ОСОБА_7 замінив замки в гаражі та користувався тим гаражем без визначення терміну. Запасних ключів від гаража вона не мала. Вона не пам`ятає хто конкретно її знайшов та попросив під`їхати до гаража, який винаймає в неї ОСОБА_7 . Там були працівники поліції. Вона надала працівникам поліції дозвіл на відкриття гаражу, останні зірвали замок і там виявили автомобіль. Це був автомобіль білого кольору типу «черевичка». Автомобіль мав технічні ушкодження, було розбите скло. Працівники поліції провели огляд, який фіксувався на відеокамеру.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що він працює у гірничо-рятувальному загоні в м. Нововолинську, який знаходиться по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ. 02 січня 2019р. близько 07:00 він виїхав з роботи, повернув направо і поїхав по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ. Асфальт був сухий узбіччя теж сухе. Спочатку він побачив, що на дорозі на обочині справа лежить шапка, далі за кілька метрів побачив на дорозі велосипед. Він його об`їхав, і проїхавши далі по дорозі близько 5-10 м побачив на дорозі на узбіччі голову людини. Він доторкнувся до голови, вона вже була холодною. За 8-10 м від голови в дренажному рові на узбіччі лежало тіло людини без голови. Він викликав поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 він знає, оскільки останній винаймав у них гараж, останніх пів року. Обвинуваченого ОСОБА_15 він бачив ще перед Новим 2019 роком. Відразу після Нового року він ОСОБА_7 також не бачив. До нього приїжджали працівники поліції і він давав свідчення останнім. Будь-яких спиртних напоїв перед ДТП він з ОСОБА_7 не вживав і з останнім не зустрічався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона проживає із ОСОБА_8 по сусідству на АДРЕСА_2 . 02 січня 2019р близько 05:00-07:00 вона прокинулася, бо її чоловік збирався на роботу. Вона почула за вікном звуки ніби дуже швидко проїжджає автомобіль, і це було неодноразово. Потім вона в якийсь момент почула скрежет гальм. А пізніше вона дізналася про ДТП від сусідки і побачила на проїжджій частині працівників поліції. В той день 02 січня 2019р. зранку на вулиці була мряка, вуличне освітлення на вул. Княгині Ольги в м. Нововолинську, де сталося ДТП працювало та було увімкнуте. Загиблого ОСОБА_8 знає, він їздив щоранку гуляти на велосипеді.

Допитана в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_16 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її син. Коли сталося ДТП її в м. Нововолинську не було. Показала, що вона з сином приходили до потерпілих ОСОБА_25 просити вибачення, стояли на колінах і просили вибачення. Син ОСОБА_10 сказав, що він його вибачає, а от їх мама не вибачає. Після того вони ще три рази ходили до потерпілої ОСОБА_4 просити вибачення, пропонували грошову компенсацію, однак вона відмовилася отримувати кошти. Коли вони приходили до потерпілої ОСОБА_4 четвертий раз, то остання викликала поліцію. Про обставини самої ДТП син їй нічого не розповідав.

Допитаний в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_17 суду показав, що він працює у гірничо-рятувальному загоні в м. Нововолинську, який знаходиться по вулиці Княгині Ольги міста Нововолинськ. 02 січня 2019р близько 06:30 він приїхав на роботу на автобусі, вийшов на зупинці і до самої роботи близько 70 м йшов пішки. Він проходив повз те місце до сталася ДТП, однак нічого там не замітив, ні велосипеда, ні тіла людини. Погода була похмурою, асфальт був мокрий, було сиро, був не великий туман. Коли вже почало розвиднятися, то вони зі свого місця роботи на дорозі побачили працівників поліції і вже тоді побачив тіло людини, яке було на узбіччі навпроти розташування місця роботи - Гірничо-рятувального загону. Вказав, що знає потерпілого ОСОБА_8 , оскільки останній часто їздить повз них до магазину. ОСОБА_7 йому повідомляв, що він причетний до даної ДТП.

Крім показань потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України також підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 02.01.2019р. відбувся наїзд на його батька ОСОБА_8 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження та помер (т. 1 а.м.п. 177-179).

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицями від 02 січня 2019 року, з якого вбачається, що було проведено огляд місця де відбулася дорожньо-транспортна пригода, зафіксовано відповідну слідову інформацію, що відображено в самому протоколі та додатках до нього, а саме оглянуто проїжджу частину дороги по вул. Княгині Ольги в м. Нововолинську за 10 м. від краю будинку № 7. Під час огляду було виявлено слід протектора колеса автомобіля довжиною 19,1 м та 18,9 м по прямій (об`єкт № 1), за 10 м по прямій на узбіччі та 0,5 м від правого краю наявна шапка чорного кольору з відбитком протектора (об`єкт № 2). Далі за 5,5 м від об`єкту № 2 та 1,7 м від лівого краю наявний обломок заглушки. Далі за 3,4 м по прямій на бардюрному камені наявна шкарпетка синього кольору (№ 4). Далі за 0,5 м по прямій та 4,8 м від лівого краю наявний уламок відбиваючої частини фари. Далі за 5,3 м по прямій та 3,5 від лівого краю дороги за тротуаром наявний черевик. Далі за 11 м по прямій та 0,3 м від правого краю на правому узбіччі наявний наручний годинник, далі а правому узбіччі знаходиться велосипед типу дамка, синього кольору у пошкодженому стані без світловідбиваючих елементів (№ 7). Відстань від переднього колеса до об`єкту № 6 - 8 м до заднього - 9 м. Від переднього колеса до правого краю дороги - 2 м, заднього - 2,2 м. Далі на правому узбіччі за 12 м по прямій та 2,7 м від правого краю дороги виявлено голову людини, відділену від тіла, а саме, голова людини - потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тіло потерпілого ОСОБА_8 знаходиться за правим узбіччям за 0,5 м від голови (№ 8) та 4 м від правого краю дороги (№ 9) та одягнене у сині джинси без взуття, права нога без шкарпетки. Верхня частина тіла роздягнена, верхній одяг стягнутий на руках. Під час огляду виявлено та вилучено годинник, уламки скла та розсіювача фари автомобіля, які поміщено в експертний пакет, а також велосипед (т. 1 а.м.п. 122-137).

Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 04 січня 2019 року, якою вилучений велосипед типу «дамка» визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.м.п. 139).

Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 04 січня 2019 року, якою уламки скла та розсіювача фари автомобіля визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.м.п. 140).

Протоколом відібрання зразків у кримінальному провадження від 13 січня 2019 року, з якого вбачається, що за участі двох понятих та спеціаліста, було відібрано зразки для проведення експертиз з автомобіля марки «PEUGEOT» моделі «PARTNER», державний номерний знак - НОМЕР_1 , який виявлено та вилучено у ході огляду гаражного приміщення від 03.01.2019, а саме відібрано змиви з правої частини та лівої частини керма вказаного вище автомобіля. Відрізки марлевої пов`язки із змивами з правої та лівої частини керма вказаного автомобіля, поміщено у цілісні паперові конверти, із зазначенням дати вилучення та роз`яснювальними надписами. Також у ході відібрання зразків з автомобіля марки «PEUGEOT» моделі «PARTNER», державний номерний знак: НОМЕР_2 , відібрано фрагмент уламків вітрового скла на яких наявна речовина бурого кольору, що візуально нагадує кров, а також відібрано контрольний фрагмент уламків вітрового скла автомобіля, які поміщено у цілісну картонну коробку, яку заклеєно паперовою биркою (т. 1 а.м.п. 141-142).

Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 10 лютого 2019 року, якою фрагмент уламків вітрового скла автомобіля на яких наявна речовина бурого кольору схожа на кров, контрольний фрагмент уламків вітрового скла автомобіля, змиви з правої частини керма автомобіля, змиви з лівої частини керма автомобіля, контрольний відрізок марлевої пов`язки визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.м.п. 143).

Протоколом огляду приміщення від 03.01.2019, який було складено за участю двох понятих, спеціаліста, власника приміщення та іншої особи, проведений за заявою громадянки ОСОБА_11 від 03.01.2019 про надання добровільної згоди на проведення огляду гаражного приміщення (т. 1 а.м.п. 146). Відповідно до змісту вказаного протоколу слідує, що слідчим було проведено огляд гаражного приміщення, що розташоване поблизу будинку АДРЕСА_3. В середині даного гаражного приміщення було виявлено розташований автомобіль білого кольору, державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , на автомобілі наявні пошкодження у вигляді розбиття лобового скла, з правої сторони зі сторони пасажира наявні бризки речовини бурого кольору. В ході огляду вказаний автомобіль білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 було вилучено (т. 1 а.м.п. 145).

Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 04 січня 2019 року, якою вилучений автомобіль марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.м.п. 138).

Протоколом обшуку від 09.01.2019р., з якого вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 січня 2019 року було проведено обшук, під час проведення якого було виявлено та вилучено, зокрема, три предмети циліндричної форми, мобільні телефони «Нокіа», «Самсунг», автомобільний ключ «Пежо», предмет схожий на ніж, предмет схожий на пістолет, документи а саме, дозвіл на перетин кордону в рамках малого прикордонного руху на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , картку платника податків на ім`я ОСОБА_7 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_7 , трудову книжку на ім`я ОСОБА_7 , довідку про звільнення на ім`я ОСОБА_7 , висновок експертного дослідження на автомобіль марки «Пежо Партнер» та поліс страхування на автомобіль марки «Пежо Партнер», копію довідки-рахунку на автомобіль марки «Пежо партнер» (т. 1 а.м.п. 147-149).

Копією посвідчення водія, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 отримав посвідчення водія (т 1 а.м.п. 152).

Копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу, з якого вбачається, що автомобіль марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 (т 1 а.м.п. 153).

Висновком судово-медичної експертизи № 2 від 19.03.2019 року Іваничівського міжрайвідділення СМЕ, з якого вбачається, що за результатами дослідження трупа громадянина ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді повної травматичної ампутації голови на рівні шиї 3-4 шийних хребців (декапітація) з розривом спинного мозку і пошкодженням органів шиї та хребта, забою головного мозку, забою та пошкодження внутрішніх органів, грудної клітки (ребер, легень) та живота (печінки). Враховуючи характер, локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, який рухався не виключена можливість, коли потерпілий рухався на велосипеді в попутному напрямку, з послідуючим відкиданням та волочінням тіла по твердому покриттю дороги.

Смерть громадянина ОСОБА_8 наступила від крововтрати внаслідок повної травматичної ампутації голови на рівні шиї (декапітації). Згідно даних судово-токсикологічного дослідження крові трупа громадянина ОСОБА_8 в момент настання смерті останній був в стані алкогольної інтоксикації, а враховуючи кількісний показник наявності етилового спирту в крові - 3,81 проміле, така концентрація звичайно для живих осіб відповідає тяжкому отруєнню (т. 1 а.м.п. 157-159).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 107 від 29.03.2019 року, з якого вбачається, що на момент експертного огляду з технічної точки зору, робоча гальмова система, система рульового керування та ходова частина автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані (т 1 а.м.п. 171-176).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2019, із план-схемою, який був проведений за участю ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_4 та понятих, з якого вбачається, що ОСОБА_7 було запропоновано розповісти про обставини ДТП, яка мала місце 02 січня 2019 року, на що останній дав добровільну згоду та повідомив, що 02 січня 2019 року в нічну пору, він керував автомобілем марки «Пежо Партнер» в місті Нововолинськ по вулиці Княгині Ольги у напрямку траси сполученням «Ковель-Жовква». На вулиці на той час була темна пора доби, опади відсутні, дорожнє покриття мокре. Вуличне освітлення як він на цей час пригадав, працювало. Швидкість керованого ним автомобіля була близько 90 км/год. Рухався ближче правого краю проїзної частини. В попутному та зустрічному напрямку інших транспортних засобів не було. Під час руху помітив, що на правому узбіччі їде велосипедист у попутному напрямку. Коли відстань до велосипедиста була не значною він різко звернув ліворуч змінивши напрямок руху в сторону проїзної частини виїхавши на неї перед його автомобілем, унаслідок чого відбувся наїзд. Після наїзду ОСОБА_7 проїхав ще певну відстань зупинився, однак не повернувшись назад продовжив рух далі, залишивши місце пригоди. Після чого ОСОБА_7 було запропоновано оцінити погодні умови, на що останній повідомив, що погодні умови відповідають тим, що були на момент ДТП. Також ОСОБА_7 було запропоновано оцінити світло фар залученого для слідчого експерименту автомобіля статиста, який за технічними характеристиками схожий на той на якому трапилась ДТП, на що останній повідомив, що світло фар даного автомобіля повністю відповідає світлу фар автомобіля на якому скоєно ДТП. Далі ОСОБА_7 було запропоновано розташувати автомобіль статиста так як він рухався до ДТП, з чим останній погодився та розташував автомобіль на правій смузі руху, що в напрямку траси сполученням «Ковель-Жовква», на відстані 0,5 м. від правого краю проїзної частини. Враховуючи пошкодження на автомобілі «Пежо Партнер», було встановлено місце наїзду на велосипедиста, яке знаходиться за 0,8 м. від правого краю проїзної частини. Далі свідку ОСОБА_4 було запропоновано повідомити з якою швидкістю рухався як правило її чоловік ОСОБА_8 здійснюючи прогулянки на велосипеді. Для цього на рівній ділянці було відміряно відрізок довжиною 10 м. ОСОБА_4 було повідомлено, що статист схожий тіло будовою та ростом, здійснить декілька спроб подолати даний відрізок з такою швидкістю як вона вкаже. З чим ОСОБА_4 погодилась. Експериментом встановлено: спроба № 1 - 3.52 с, № 2 - 3.91 с, № 3 - 3.68 с. Таким чином, встановлено, що середня швидкість велосипедиста становила 3,71 с. Також ОСОБА_7 було запропоновано вказати де рухався велосипедист, з чим ОСОБА_7 погодився та розташував статиста на велосипеді на правому напрямку руху автомобіля узбіччі, на відстані 0,3 м. від правого краю проїзної частини. Крім того ОСОБА_7 було запропоновано розташувати транспортний засіб відносно місця наїзду та велосипедиста на такій відстані на якій велосипедист змінив напрямок свого руху. Проведеними замірами встановлено, що велосипедист після зміни напрямку свого руху подолав 3,2 м. до місця наїзду по траєкторії руху, та 3 м. по прямій. Автомобіль в той час, в момент зміни напрямку руху велосипедистом, знаходився на відстані 26,9 м. від переднього звісу до велосипеда та 29,9 м. до місця наїзду. Також в ході слідчого експерименту було встановлено загальну видимість проїзної частини, яка становить 82,1 м. Від учасників слідчої дії заяв та зауважень не надходило (т. 1 а.м.п. 180-183).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 223 від 09.08.2019 року, з якого вбачається, що у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля Peugeot Partner р.н. знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України, згідно яких, керувати транспортним засобом в населеному пункті зі швидкістю не більше 50 км/год., а в момент виявлення зміни напрямку руху велосипедиста, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Йому заборонялось перевищувати максимальну дозволену швидкість руху в населеному пункті - 50 км/год. У заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля Peugeot Partner р.н. знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду велосипедиста ОСОБА_8 при дотриманні вимог ПДР України, з моменту виникнення небезпеки для руху (т. 1 а.м.п. 185-194).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 117 від 25.06.2019 року, з якого вбачається, що в момент первинного контакту взаємодіяли передня права частина автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та задня частина велосипеда, при цьому повздовжня вісь велосипеда розміщувалася під кутом приблизно 10±5 градусів (проти руху годинникової стрілки) відносно повздовжньої осі автомобіля Peugeot (т. 1 а.м.п. 195-206).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.12.2019р., який був проведений за участю свідка ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_4 та понятих. В ході проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, залучений до її проведення свідок ОСОБА_7 повідомив, що він повністю підтримує ті дані які були встановлені під час проведення попереднього слідчого експерименту від 15.03.2019 за його участю та просить використовувати саме ті вихідні дані, які були встановленні під час його проведення. У зв`язку з цим, слідчим було залучено автомобіль та велосипед, подібні в момент скоєння ДТП. В подальшому автомобіль було розміщено на відстані 0,5 м. від правого краю проїзної частини передніми та задніми колесами у напрямку до автомобільної дороги Р-15. Надалі ОСОБА_7 підтвердив, що велосипедист рухався до моменту зміни напрямку руху по правому узбіччю на відстані 0,3 м. В подальшому було виставлено велосипед на відстані 0,8 м. від правого краю узбіччя, а саме як зазначено в протоколі слідчого експерименту від 15.03.2019 року. Надалі відповідно до визначеного кута згідно висновку експерта в 10 градусів проти годинникової стрілки, було виставлено кут та відміряно в протилежному напрямку паралельну лінію до 0,3 м. по правому узбіччі. Відстань становить 6,85 м. по прямій лінії, відстань до місця наїзду становить 6,7 м. До протоколу слідчого експерименту складено план - схему, яка підписана усіма учасниками, заяв та зауважень до протоколу не зафіксовано (т. 1 а.м.п. 207-210).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 614 від 25.02.2020 року, з якого вбачається, що у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля Peugeot Partner р.н. знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України, згідно яких, керувати транспортним засобом в населеному пункті зі швидкістю не більше 50 км/год, а в момент виявлення зміни напрямку руху велосипедиста, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Йому заборонялось перевищувати максимальну дозволену швидкість руху в населеному пункті - 50 км/год. У заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, водій автомобіля Peugeot Partner р.н. знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав би технічну можливість уникнути наїзду велосипедиста ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху, при дотримані вимог Правил дорожнього руху України (т. 1 а.м.п. 211-221).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.03.2020р., який був проведений за участю свідка ОСОБА_7 , його адвоката ОСОБА_6 та понятих, з якого вбачається, що під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 повідомив, що він повністю підтримує ті дані які були встановлені під час проведення попередніх слідчих експериментів, а саме від 15.03.2019 та 13.12.2019 за його участю та просить використовувати саме ті вихідні дані, які були встановленні під час їхнього проведення. При цьому ОСОБА_7 зауважив, що під час проведення слідчого експерименту від 13.12.2019 було встановлено, що потерпілий на велосипеді рухався по правому узбіччі на відстані 0,3 м. і тому вищевказану відстань не потрібно враховувати, як момент виникнення для нього небезпеки після зміни руху велосипедистом, а потрібно з моменту виїзду на проїзну частину. Тому вважає, що замір проведений під час слідчого експерименту від 13.12.20219 року є помилковим оскільки проводився до позначки 0,3 м. на правому узбіччі. Крім цього, ОСОБА_18 вказав, що виявив велосипед, який виїхав на його смугу раптово на відстані 26,9 м., час за який відбувся наїзд становив до 2-х секунд. В подальшому слідчим було залучено автомобіль та велосипед подібні тим, які були на момент ДТП. Далі автомобіль було розміщено на відстані 0,5 м. від правого краю проїзної частини передніми та задніми колесами у напрямку до автомобільної дороги Р-15. ОСОБА_7 підтвердив, що велосипедист до моменту наїзду рухався по правому узбіччю у попутному напрямку на відстані 0,3 м. В подальшому велосипед було виставлено в передній частині автомобіля на відстані 0,8 м. від правого краю узбіччя, а саме як зазначено в протоколі слідчого експерименту від 15.03.2019 року. Надалі відповідно до визначеного кута згідно висновку експерта в 10 градусів проти годинникової стрілки, було виставлено кут та відміряно в протилежному напрямку руху велосипедиста паралельну лінію до місця виїзду на проїзну частину. Відстань становить 4,9 м. по прямій лінії, відстань до місця наїзду становить 4,85 м. До протоколу слідчого експерименту складено план - схему, яка підписана усіма учасниками, заяв та зауважень до протоколу не зафіксовано (т. 1 а.м.п. 224-226).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 8143 від 11.06.2020 року, з якого вбачається, що у ситуації, що розглядається водій автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4., п. 12.2., п. 12.9. (б), п. 13.1., п. 13.3. та п. 12.3. Правил дорожнього руху, а саме: рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год, при цьому, наближаючись до велосипедиста, забезпечити мінімальний безпечний боковий інтервал від автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 до велосипедиста не менше 1,0 м, а в момент виникнення небезпеки для руху (згідно постанови - в момент виїзду велосипедиста на проїжджу частину із правого узбіччя) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Оскільки надані органами досудового слідства вихідні дані стосовно розташування транспортних засобів перед зіткненням є технічно неспроможні, тому експерт немає можливості провести необхідні дослідження та дати відповідь на поставлене питання (т. 1 а.м.п. 227-235).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 8388 від 18.08.2020 року, з якого вбачається, що у ситуації, що розглядається водій автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4., п. 12.2., п. 12.9. (б), п. 13.1., п. 13.3. та п. 12.3. Правил дорожнього руху, а саме: рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год., при цьому, наближаючись до велосипедиста, забезпечити мінімальний безпечний боковий інтервал від автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 до велосипедиста не менше 1,0 м, а в момент виникнення небезпеки для руху (згідно постанови - в момент виїзду велосипедиста на проїжджу частину із правого узбіччя) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. При наданих слідством вихідних даних, в момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , при дотриманні Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 (т. 1 а.м.п. 244-250).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 15/2/1386 від 26.10.2020 року, з якого вбачається, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватись технічними вимогами п. 12.3 та 12.4 чинних ПДР. При заданих слідством вихідних даних, швидкості руху автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 в 80 км/год., його водій не мав технічної можливості зупинитись до місця зіткнення з велосипедом шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Однак, за умови руху автомобіля «Пежо Партнер» реєстраційний номер НОМЕР_1 з допустимою швидкістю в місці пригоди 50 км/год., у нього була би така можливість (т. 2 а.м.п. 1-9).

Згідно довідки Волинського центру з гідрометеорології від 26.07.2021р. вбачається, що 02.01.2019 року в м. Нововолинськ, Волинської області, за даними найближчої метеостанції Володимир-Волинський, спостерігалась хмарна погода, вдень пройшов слабкий зливовий дощ з мокрим сніг у кількості 1мм, вітер змінював свій напрямок з південно-західного на північно-західний зі швидкістю 3-4 м/с. Мінімальна температура вночі становила 2° тепла. В зв`язку з проходженням холодного атмосферного фронту спостерігався аномальний хід температури, яка до кінця дня знизилася до 0°. Метеорологічна дальність видимості 10 км. Вологість змінювалася від 93% до 75% (т. 2 а.м.п. 19).

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав суду клопотання про визнання проведених за участю його підзахисного в якості свідка слідчих експериментів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. недопустимими доказами та відповідно висновків судових експертиз які базуються на вихідних даних отриманих в результаті їхнього проведення.

Своє клопотання обґрунтовував тим, що слідчі експерименти від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р., які проводилися за участю ОСОБА_7 є ніщо інше, як надання показів, а самі слідчі експерименти не містять ознак відтворення дій, обстановки, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчують виключно зізнавальні показання ОСОБА_7 . Зокрема, щодо слідчого експерименту від 15 березня 2019 року, який проводився з участю свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_4 з участю понятих ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та представника свідка ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 стороною захисту, зокрема, зазначено, що вихідні дані про швидкість руху велосипедиста ОСОБА_8 здобуті з порушенням приписів КПК та побудовані на припущеннях, а тому обставини, що встановлені при цьому слідчому експерименті є недопустимими доказами.

Щодо слідчого експерименту від 13 грудня 2019 року, який проводився із свідком ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_4 , без участі представника свідка ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , захисником зазначено, що обставини ДТП, що встановлені при проведені даного слідчого експерименту суперечать попереднім даним слідчого експерименту від 15.03.2019 року, отримані внаслідок показань ОСОБА_7 як свідка, що є недопустимими доказами.

Щодо слідчого експерименту від 14.03.2020 року, який проводився із свідком ОСОБА_7 в присутності його представника, адвоката ОСОБА_6 і понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 стороною захисту вказано, що дані отримані при проведені даного експерименту ґрунтуються на показаннях ОСОБА_7 даних в якості свідка, а тому вони є недопустимими доказами.

Аналізуючи зазначені вище твердження сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода.

Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Судом встановлено, що в кожному із протоколів слідчих експериментів та додатків до них, а саме в протоколах проведення слідчих експериментів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. чітко зафіксовано відповідні величини за результатами проведення відповідних замірів, що свідчить про те що, їхньою метою було не отримання та фіксування показань обвинуваченого ОСОБА_7 , а встановлення конкретних даних на місцевості із залученням транспортних засобів, в тому числі велосипеда, тобто відтворення на місцевості обстановки, механізму та розвитку дорожньо-транспортної пригоди, з метою отримання вихідних даних для подальшого проведення відповідних судових експертиз.

Разом з тим слідчі експерименти від 15.03.2019 року та від 04.03.2020 року проводилися із ОСОБА_7 за участю адвоката ОСОБА_6 , який будь-яких зауважень з приводу їхнього проведення не заявляв, крім того проведення слідчого експерименту від 04.03.2020 року здійснювалося саме за клопотанням адвоката ОСОБА_6 , яке було останнім заявлене слідчому.

З досліджених в судовому засіданні протоколів слідчих експериментів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. за участю ОСОБА_7 судом встановлено, що останній в ході проведення слідчих експериментів послідовно повідомляв одні і ті ж обставини дорожньо-транспортної пригоди, вказував та погоджувався на встановлення слідчим шляхом при проведенні слідчих експериментів величин та наполягав на таких, що відображено в самим протоколах проведення слідчих експериментів, та які підписані самим ОСОБА_7 , а два з яких від 15.03.2019р. та від 04.03.2020р. підписані його адвокатом ОСОБА_6 .

Крім того, як вбачається із вказаних протоколів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. за результатами проведення слідчих експериментів, ОСОБА_7 було роз`яснено слідчим положення ст. 66 КПК України (права та обов`язки свідка), серед яких і право свідка відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення. Про роз`яснення такого права не свідчити проти себе, ОСОБА_7 був повідомлений слідчим, про що свідчать його підписи у кожному із протоколів слідчих експериментів.

Отже, забезпечення органом досудового розслідування права ОСОБА_7 на користування правовою допомогою під час проведення слідчих експериментів, роз`яснення слідчим положень ст. 66 КПК України (права та обов`язки свідка), серед яких і право свідка відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення вказує на дотримання конституційних прав ОСОБА_7 під час проведення слідчих експериментів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. та не може свідчити про допущення істотного порушення процесуального закону під час їх проведення.

Таким чином, на переконання суду протоколи проведення слідчих експериментів від 15.03.2019р., від 13.12.2019р. та від 04.03.2020р. за участю ОСОБА_7 відповідають вимогам статей 104, 105 та 240 КПК України, в кожному із протоколів слідчих експериментів та додатків до них чітко зафіксовано відповідні величини за результатами проведення відповідних замірів, що свідчить про те що, їхньою метою було не отримання та фіксування показань обвинуваченого ОСОБА_7 , а встановлення конкретних даних на місцевості із залученням транспортних засобів, в тому числі велосипеда, тобто відтворення на місцевості обстановки, механізму та розвитку дорожньо-транспортної пригоди, з метою отримання вихідних даних для подальшого проведення відповідних судових експертиз, а тому відсутні правові підстави, визначені положеннями ст.ст. 87-89 КПК України для визнання їх недопустимими доказами.

Крім того, в судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав суду клопотання про визнання недопустимими доказами висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 117 від 25.06.2019 року, висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 223 від 09.08.2019 року, висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 614 від 25.02.2020 року, висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 8143 від 11.06.2020 року, висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 8388 від 18.08.2020 року, висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 15/2/1386 від 26.10.2020 року.

Зазначав, що вихідні дані для проведення вказаних судових експертиз були взяті слідчими із даних, що були отримані при допиті ОСОБА_7 як свідка та при проведені слідчих експериментів за участю останнього. Вказав, що висновки вказаних експертиз суперечать одні одним. Частину експертиз проводили експерти, які працюють в експертних установа МВС України, у завдання, яких входить розкриття злочинів, що вказує на їх підпорядкованість слідству та заінтересованість в результатах розслідування.

Вказував, що згідно висновку автотехнічної експертизи № 117 від 25.06.2019 року, проведеної у Волинському НДЕКЦ, в момент первинного контакту взаємодіяли передня права частина автомобіля та задня частина велосипеда. Поздовжня вісь велосипеда розміщалася вздовж осі автомобіля на 10 ± 5 градусів.

Зазначав, що згідно висновку автотехнічної експертизи № 223 від 09.08.2019 року, що наданий Волинським НДЕКЦ, водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.3, 12.4, 12.9 б) «Правил дорожнього руху», тобто, рухатися із швидкістю не більше 50 км/год і в момент виявлення небезпеки для руху прийняти міри до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У даній дорожній ситуації ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 при дотриманні вимог ПДР з моменту виникнення небезпеки для руху.

Відповідно до висновку експертизи № 614 від 25.02.2020 року, яка проведена Волинським НДЕКЦ, водій ОСОБА_7 мав би технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху, при дотриманні вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б) «Правил дорожнього руху», тобто, не перевищувати дозволену швидкість 50 км/год. В дослідницькій частині даної експертизи вказано, що водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду у варіантах - таблиці 1, 2 так як віддалення автомобіля від місця наїзду в момент зміни велосипедистом напрямку руху, менше ніж величина зупиночного шляху автомобіля в умовах місця події. Однак, з дослідницької частини даної експертизи вбачається, що для встановлення такої можливості експертом застосована формула у якій взято швидкість руху у 90 км/годину, а у наведеній таблиці 3 вказано швидкість 50 км/годину, також невідомо з яких обставин справи взято швидкість велосипедиста 2.69 м/с.

Щодо висновку автотехнічної експертизи № 8143 від 11.06.2020 року, наданої Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, сторона захисту зазначала, що висновком встановлено, що водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б), 13.1, 13.3 «Правил дорожнього руху», тобто, не перевищувати дозволену швидкість 50 км/год, дотримуватися бокового інтервалу не менше 1 метра, у разі виникнення небезпеки для руху вживати заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Оскільки органами досудового слідства вихідні дані стосовно розташування транспортних засобів перед зіткненням є технічно неспроможні, тому експерт немає можливості провести необхідні дослідження та надати відповідь на поставлені питання.

Щодо висновку експертизи № 8388 від 18.08.2020 року, яка проведена Волинським відділення Львівським НДІСЕ, сторона захисту покликалася на те, що вказаним висновком встановлено, що водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідності до вимог пунктів 12.2 - 12.4, 12.9 (б), 13.1, 13.3 «Правил дорожнього руху» - тобто не перевищувати дозволену швидкість 50 км/год, забезпечити боковий інтервал не менше 1 м в момент виникнення небезпеки для руху - виїзду велосипедиста із правого узбіччя на проїзну частину, вжити заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу. При наданих слідством даних водій ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки руху мав технічну можливість уникнути наїзду при дотриманні вимог ПДР. Швидкість руху 80-90 км/год взято із показань свідка ОСОБА_7 . При проведенні слідчого експерименту із свідком ОСОБА_7 встановлено швидкість руху 90 км/год, місце наїзду знаходиться на відстані 0,8 м від правого краю дороги, загальна видимість встановлена у 82,1 м, швидкість руху велосипедиста визначено у 2,69 м/с., велосипедист після зміни напрямку руху подолав відстань у 4,9 метра по траєкторії руху та 4,85 метра по прямій, відстань від правих коліс до правого краю дороги становить 0,5 м .

Захисник покликався також на те, що висновком № 15/2/1386 від 26.10.2020 року автотехнічної експертизи Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру встановлено, що ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.3, 12.4 ПДР. При заданій слідством швидкості руху 80 км/год водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості зупинитися до зіткнення з велосипедом шляхом екстреного гальмування. При швидкості 50 км/год у водія ОСОБА_7 була би така можливість .

Просив визнати висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 117 від 25.06.2019 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 223 від 09.08.2019 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 614 від 25.02.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 8143 від 11.06.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 8388 від 18.08.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 15/2/1386 від 26.10.2020 року недопустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Аналізуючи зазначені вище твердження сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими. Висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Висновок передається експертом стороні, за клопотанням якої здійснювалася експертиза. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Відповідно до положень стаття 102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо при проведенні експертизи будуть виявлені відомості, які мають значення для кримінального провадження і з приводу яких не ставилися питання, експерт має право зазначити про них у своєму висновку. Висновок підписується експертом.

Судом встановлено, що експертам для проведення зазначених у даному кримінальному провадженні судових експертиз задавалися слідством ті вихідні дані, які були здобуті під час огляду місця події, огляду приміщення та під час проведення слідчих експериментів, в тому числі щодо швидкості руху автомобіля до моменту зіткнення під керуванням ОСОБА_7 , виходячи з його показів який вказував, що рухався зі швидкістю 90 км./год., а пізніше вказував, що рухався зі швидкістю 80 км./год.

В свою чергу експерти при проведенні зазначених вище судових експертиз брали до уваги, як зазначені ОСОБА_7 швидкісні показники, що відображалися слідчим у постановах про призначення експертиз, а також виходили з максимально допустимої Правилами дорожнього руху швидкості руху в місці ДТП, тобто зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в населеному пункті де максимально допустима швидкість транспортних засобів встановлена відповідно до Правил дорожнього руху України - 50 км./год.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обрахунки експертами проводилися враховуючи швидкість руху автомобіля, яку вказував ОСОБА_7 , а також виходячи з максимально допустимої швидкості в населеному пункті, тобто як би мав діяти водій, дотримуючись Правил дорожнього руху. Крім того, як було зазначено вище, відповідно до ч. 3 ст. 102 КПК, якщо при проведенні експертизи будуть виявлені відомості, які мають значення для кримінального провадження і з приводу яких не ставилися питання, експерт має право зазначити про них у своєму висновку, про що і було зазначено експертами при наданні висновків про те, як би мав діяти обвинувачений ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці, виходячи з максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті.

Щодо, вихідних даних, які зазначалися слідчим при призначенні судових експертиз, а саме швидкості руху велосипедиста - 2,69 м./с., на що звертає увагу захисник у клопотанні про визнання доказів не допустимими, судом встановлено, що вказані вихідні дані було отримано при проведенні слідчого експерименту від 15.03.2019 року за участю ОСОБА_7 , його адвоката ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_4 слідчим шляхом, із залученням статиста. Під час даного слідчого експерименту було встановлено і зазначено в протоколі слідчого експерименту, що в середньому велосипедист відстань у 10 м долає за 3,71 с., а при призначенні експертизи слідчим було зазначено швидкість велосипедиста вже в метрах за секунду, тобто 2,69 м/с, яка була визначена слідчим математичним шляхом та для якої спеціальних знань не потребується.

Отже судом встановлено, що висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 117 від 25.06.2019 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 223 від 09.08.2019 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 614 від 25.02.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 8143 від 11.06.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 8388 від 18.08.2020 року, висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 15/2/1386 від 26.10.2020 року, кожен, відповідає вимогам, передбаченим у статтях 101 та 102 КПК України, у кожному із них зазначено: коли, де, ким та на якій підставі була проведена експертиза; місце і час проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; перелік питань, що були поставлені експертові; опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. У кожному із висновків експерта зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, кожен із висновків підписаний експертом. Разом із цим, кожен із вказаних висновків є технічно та науково обґрунтованими, ґрунтуються на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, сумнівів у їхній достовірності у суду не виникає, а тому відсутні правові підстави, визначені положеннями ст.ст. 87-89 КПК України для визнання їх недопустимими доказами, а тому суд їх покладає в основу обвинувального вироку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що він визнає те, що сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю, однак не визнає себе винним у вчиненні у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки вважає, що він не порушував Правил дорожнього руху, оскільки не бачив велосипедиста - потерпілого ОСОБА_8 через погані погодні умови та відсутність освітлення, а відчув звук, ніби автомобіль, яким він керував, в`їхав у вибоїну, після чого він зупинився, вийшов з автомобіля і побачив, що на його автомобілі були розбиті фара та лобове скло, і більше нікого він не бачив, потерпілого теж не бачив, а тому він не зрозумів, що сталася ДТП, у зв`язку із чим залишив місце ДТП - спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, при дослідженні яких не здобуто жодних доказів на підтвердження зазначених доводів обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом із тим, показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не бачив потерпілого ОСОБА_8 через погані погодні умови та відсутність вуличного освітлення спростовуються показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , який суду показав, що в той день 02 січня 2019 року асфальт на дорозі в місці ДТП був сухим та чистим, ожеледиці не було, туману на вулиці також не було, видимість була доброю, показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що в той день 02 січня 2019р. асфальт був сухий, узбіччя теж було сухе, показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що вона проживає із ОСОБА_25 по сусідству на АДРЕСА_2 і 02 січня 2019р. близько 05-00-07:00 вуличне освітлення на АДРЕСА_2 , де сталася ДТП працювало та було увімкнуте, довідкою Волинського центру з гідрометеорології від 26.07.2021р., з якої вбачається, що 02.01.2019 року в м. Нововолинськ, Волинської області, спостерігалась хмарна погода, метеорологічна дальність видимості склала 10 км. Зазначеними показаннями та доказами спростовуються також і показання свідка сторони захисту - ОСОБА_17 , який під час допиту вказував, що зранку 02 січня 2019 року був невеликий туман.

Разом із тим, зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_7 не є логічними, зважаючи на ті механічні пошкодження, яких зазнав його автомобіль, а саме розбиття правої фари та лобового скла, на що сам вказував обвинувачений ОСОБА_7 , що на думку суду не могло не викликати у ОСОБА_7 сумнівів у тому, що дані механічні пошкодження не могли утворитися від наїзду автомобіля у вибоїну, на що останній посилався.

Отже, суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_7 , сприймає їх як позицію обраної найбільш сприятливої, на його думку, лінії захисту, що є його законним правом. Разом з тим, зазначена версія розвитку подій не є логічним поясненням тих фактичних обставин, що реально мали місце. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є способом викривити обставини дійсності через хибне сприйняття меж допустимої законної поведінки та намаганням уникнути відповідальності за вчинені протиправні діяння.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній обвинувачується знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Вирішуючи питання про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, суд враховує позицію ЄСПЛ щодо розуміння доведеності вини поза розумним сумнівом сформульованим в рішенні «Коробов проти України», 2011 рік п. 65, де зазначено, що суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. А також в рішенні «Авшар проти Туреччини», де зазначено, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд дійшов до переконання, що в цілому спосіб отримання доказів у даному кримінальному провадженні був справедливим, а відтак, оцінюючи вище перелічені докази, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність вказаних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними, допустимими та кладе в основу обвинувального вироку.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, доведена в судовому засіданні повністю, а його необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 135 КК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 заявила до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що внаслідок ДТП вона втратила рідну людину - батька.

Покликалася, зокрема, на те, що моральна шкода, яка їй спричинена полягає в моральних стражданнях, які остання перенесла у зв`язку з передчасною та раптовою смертю свого батька, який був для неї опорою в житті. Передчасна смерть батька потерпілої, фактично змінила її нормальний життєвий стан, оскільки її матір залишилася проживати сама, та потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивач змушена періодично відвідувати матір, хоча сама проживає віддалено.

До інших негативних відносить те, що вона постійно змушена переносити психологічний стрес, усвідомлюючи, що більше ніколи не повернеться до нормального сімейного життя у зв`язку із втратою батька, який був головою сім`ї, у всьому її підтримував та піклувався, був люблячим батьком.

Після раптової смерті батька хоча і минув тривалий час, але усвідомити що більше ніколи вона його не побачить, а її матір більше ніколи не побачить свого чоловіка, ще більше пригнічує свідомість потерпілої.

Вказувала, що обвинувачений ОСОБА_23 після дорожньо-транспортної пригоди усіляким чином намагався перекласти провину на батька потерпілої, в тому числі цинічно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що ще більше до сьогодні викликає психологічні страждання потерпілої.

У зв`язку з викладеним моральна шкода позивачем (потерпілим) оцінюється в грошовому еквіваленті в сумі 250000гривень, яку просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 . Вказаний розмір моральної шкоди визначено потерпілою виходячи з засад розумності та справедливості та не може свідчити про намір такої збагатитися.

Крім цього, з обвинуваченого підлягають до стягнення в користь потерпілої ОСОБА_9 судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи до яких слід віднести витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені судові витрати на професійну правничу допомогу складають 84000 гривень.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та її представник цивільний позов підтримали, просили його задоволити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пред`явлений до нього потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільного позову суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала .

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що потерпілій ОСОБА_9 діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, які остання перенесла у зв`язку з передчасною та раптовою смертю свого батька. Передчасна смерть батька потерпілої змінила її нормальний життєвий стан, її матір залишилася проживати сама та потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивач змушена періодично відвідувати матір. Потерпіла ОСОБА_9 постійно змушена переносити психологічний стрес, усвідомлюючи, що більше ніколи не повернеться до нормального сімейного життя у зв`язку із втратою батька, який був головою сім`ї, у всьому її підтримував та піклувався, був люблячим батьком.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, керуючись статтями 1167, 1168, 1187 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості суд задовольняє цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 та стягує з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 250000грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 підлягають процесуальні витрат за надання правової допомоги в розмір 84000грн. (т. 1 а.м.п. 73-74).

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 заявили до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 втратила чоловіка, а ОСОБА_10 втратив батька.

Покликалися на те, що моральна шкода спричинена потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , зокрема, полягає в моральних стражданнях які останні перенесли у зв`язку з передчасною та раптовою смертю відповідно свого чоловіка та батька, який був для них опорою в житті. Передчасна смерть близької людини потерпілих фактично змінила їхній нормальний життєвий стан, оскільки позивач ОСОБА_4 залишилася проживати сама та потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим інший позивач ОСОБА_10 змушений постійно проживати зі своєю матір`ю та доглядати за нею.

До інших негативних наслідків також відномять те, що потерпілі постійно змушені переносити психологічний стрес, усвідомлюючи, що більше ніколи не повернуться до нормального сімейного життя у зв`язку із втратою близької людини, який був головою сім`ї, у всьому їх підтримував та піклувався, був люблячим батьком та чоловіком.

Після раптової та передчасної смерті хоча і минув тривалий час, але усвідомити що більше ніколи потерпілі його не побачать, ще більше пригнічує свідомість таких.

Вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 після дорожньо-транспортної пригоди усіляким чином намагався перекласти провину на загиблого, в тому числі цинічно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що ще більше до сьогодні викликає психологічні страждання у потерпілих.

У зв`язку з викладеним моральна шкода позивачами (потерпілими) оцінюється в грошовому еквіваленті в сумі по 250000гривень на кожного з них, та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_7 в користь кожного із них. Вказали, що вказаний розмір моральної шкоди визначений потерпілими, виходячи з засад розумності та справедливості та не може свідчити про намір останніх збагатитися.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_10 та їх представник цивільний позов підтримали, просили його задоволити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пред`явлений до нього потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_10 цивільний позов не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільного позову суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 та потерпілому ОСОБА_10 діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, які останні перенесли у зв`язку з передчасною та раптовою смертю, відповідно свого чоловіка та батька. Судом встановлено, що передчасна смерть батька та чоловіка потерпілих змінила їхній нормальний життєвий стан, оскільки позивач ОСОБА_4 залишилася проживати сама та потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з чим інший позивач ОСОБА_10 змушений постійно проживати зі своєю матір`ю та доглядати за нею. Потерпілі постійно змушені переносити психологічний стрес, усвідомлюючи що більше ніколи не повернуться до нормального сімейного життя у зв`язку із втратою близької людини, який був головою сім`ї, у всьому їх підтримував та піклувався, був люблячим батьком та чоловіком.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, керуючись статтями 1167, 1168, 1187 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості суд задовольняє цивільний позов потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 та стягує з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_10 по 250000грн., в користь кожного, на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Виходячи з наведеного вище та враховуючи обставини судового провадження, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є не судимим, однак притягувався до кримінальної відповідальності (т. 1 а.м.п. 154, т. 2 а.м.п. 20-21), має постійне місце проживання (т. 3 а.с. 126, 129, 131), на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т. 2 а.м.п. 22-23), позитивно характеризується за місцем проживання (т. 2 а.м.п. 30), а також приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, враховуючи думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та їх представника, які наполягали на призначенні суворої міри покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції закону за яким він притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки - три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 135 КК України максимальне покарання у санкції цієї статті є покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 було вчинено в 02 січня 2019 року. Таким чином, станом на день розгляду даного кримінального провадження в Нововолинському міському суді Волинської області закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України, визначені ст. 49 КК України.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню за ч. 1 ст. 135 КК України від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання за ч. 1 ст. 135 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь потерпілої ОСОБА_9 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також 84000 (вісімдесят чотири тисячі)гривень процесуальних витрат за надання правової допомоги.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_24 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_10 по 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, в користь кожного із них, на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави 18660(вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят)гривень 69 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Речові докази - велосипед типу «дамка», який зберігається на майданчику тримання транспортних засобів ВП № 1 м. Нововолинськ, Володимирського РВП ГУНП у Волинській області - повернути потерпілій ОСОБА_4 .

Речові докази - уламки вітрового скла та розсіювач фари автомобіля, контрольний фрагмент уламків вітрового скла автомобіля, змиви з правої частини керма автомобіля, змиви з лівої частини керма автомобіля, контрольний відрізок марлевої пов`язки, патрони, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП у Волинській області - знищити, а револьвер, який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП у Волинській області - передати на потреби Збройних Сил України.

До вступу вироку в законну силу, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: з`являтися на виклик до суду у визначений день та час на протязі судового провадження кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомити про це суд; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1