УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001103 від 22.03.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що Слідчим відділенням ВП № 2 Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування отримано відомості про причетність ОСОБА_5 , який використовуючи транспортний засіб «Ford» моделі «Transit», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , вчинив крадіжку парасольок, які належать ТОВ «Сандора».

Так, 01.05.2025 в період часу з 18 год. 30 хв. по 18 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Г. Дніпра, 32, під час огляду місця події ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції власний мобільний телефон «Redmi Note 13», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_5 .

Крім того, 01.05.2025 в період часу з 19 год. 05 хв. по 19 год. 24 хв. за адресою: м. Київ, вул. Архипенко, 5, на відкритій ділянці місцевості, біля торговельної точки з продуктами харчування, виявлено та вилучено парасольку синього кольору з написом «Pepsi» та металеву підставку до неї.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий просив накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

Учасники у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялися належним чином.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя ухвали здійснювати розгляд справи без їх участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників, дійшов висновку про наступне.

Встановлено, що Слідчим відділенням ВП № 2 Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

01.05.2025 в період часу з 18 год. 30 хв. по 18 год. 40 хв. за адресою: м. Київ, вул. Г. Дніпра, 32, під час огляду місця події ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції власний мобільний телефон «Redmi Note 13», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_5 .

Крім того, 01.05.2025 в період часу з 19 год. 05 хв. по 19 год. 24 хв. за адресою: м. Київ, вул. Архипенко, 5, на відкритій ділянці місцевості, біля торговельної точки з продуктами харчування, виявлено та вилучено парасольку синього кольору з написом «Pepsi» та металеву підставку до неї.

Постановою слідчого від 01.05.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадження № 0001103 від 22.03.2025.

Так, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, у клопотанні вказується про необхідність накладення арешту на транспортний засіб та ключі від нього з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КК України.

У силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вилучене майно, а саме парасолька синього кольору з написом «Pepsi» та металева підставку до неї, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як постанова про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Так, в протоколі обшуку зазначено, що ОСОБА_5 добровільно надав слідчому свій мобільний телефон, а отже власником не обмежувався до нього доступ.

Крім цього, до клопотання не долучено копію постанови про призначення експертизи, на виконання якої експертам було надано вилучений мобільний телефон.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатньої кількості доказів необхідності накладення арешту на вилучений мобільний телефон, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання.

Враховуючи викладене, клопотання підлягає частковому задоволенню.

У порядку п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно, на яке відмовлено в накладенні арешту, підлягає негайному поверненню власнику.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 01.05.2025 за адресою: м. Київ, вул. Архипенко, 5, а саме: парасольку синього кольору з написом «Pepsi» та металеву підставку до неї.

В іншій частині - відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу, в якої утримується тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Redmi Note 13», ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_5 , негайно повернути його власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1