Справа № 711/3800/25
Номер провадження 1-кп/711/411/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000937 від 12.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, не одруженого, старшого навідника 1 гранатометного відділення гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», проходячи військову службу під час мобілізації на посаді старшого навідника 1 гранатометного відділення гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини, з порушенням вимог статей 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, п.п 2.3.2, 8.1, 8.2, 8.12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, Розділу I,V,X Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 359 від 29.06.2005 у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 № 569, всупереч встановленому законом порядку, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлені досудовим розслідуванням період часу, місці та спосіб, придбав вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові пристрої, а саме:

- два предмети, які відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/124-25/4668 від 27.03.2025 є корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати М67, який споряджений конструктивно оформленим зарядом бризантної вибухової речовини на основі гексогену, тротилу та підривником дистанційної дії М213, який є засобом підриву до ручних гранат М67, які в конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів;

- тридцять чотири предмети, які відповідно до висновків експертів № КСЕ-19/124-25/4666 від 01.04.2025 та № КСЕ-19/124-25/4673 від 27.03.2025, є корпусами бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, споряджених конструктивно-оформленими зарядами бризантної вибухової речовини нормальної потужності - тротилом 50-56 грамів кожен, крім того тридцять шість (36) предметів, які відповідно до висновків експертів №СЕ-19/124-25/4671-ВТХ від 27.03.2025 та №СЕ-19/124-25/4672-ВТХ від 02.04.2025, № КСЕ-19/124-25/4673 від 27.03.2025, є бойовими уніфікованими підривниками дистанційної дії до ручних гранат модернізованими УЗРГМ, які є засобами підриву для ручних гранат типу Ф-1, РГД-5, РГ-42 та відносяться до категорії вибухових пристроїв;

- одна тисяча чотириста двадцять шість предметів, які відповідно до висновків експертів №СЕ-19/124-25/4726-БЛ від 11.04.2025, №СЕ-19/124-25/4680-БЛ від 28.03.2025, №СЕ-19/124-25/4677-БЛ від 03.04.2025 та №СЕ-19/124-25/4717-БЛ від 10.04.2025 є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм;

- один предмет, який відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-25/4062-БЛ від 17.03.2025 є бойовою нарізною автоматичною зброєю 5,45 мм автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74), № НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного завода м. Іжевськ;

- шість предметів, які відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-25/4669-ВТХ від 25.04.2025 є пострілами ВОГ-25ПМ до підствольних гранатометів ГП-25 «Костер», ГП-30 «Обувка», ГП-34, РГ-6 «Гном», які відносяться до категорії боєприпасів.

Вказані предмети з моменту придбання ОСОБА_5 зберігав за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , до 11:25 години 14.03.2025.

14.03.2025, у період часу з 11:25 години до 14:34 години, на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025, у встановленому законом порядку, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , працівниками поліції виявлено та вилучено:

- два предмети, які є корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати М67, який споряджений конструктивно оформленим зарядом бризантної вибухової речовини на основі гексогену, тротилу та підривник дистанційної дії М213, який є засобом підриву до ручних гранат М67, які в конструктивному поєднанні відносяться до категорії боєприпасів;

- тридцять шість предметів, які є бойовими уніфікованими підривниками дистанційної дії до ручних гранат модернізованими УЗРГМ, які є засобом підриву для ручних гранат типу Ф-1, РГД-5, РГ-42;

- тридцять чотири предмети, які є корпусами бойових оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, споряджені конструктивно-оформленими зарядами бризантної вибухової речовини нормальної потужності - тротилом 50-56 грамів кожен;

- одна тисяча чотириста двадцять шість предметів, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм;

- один предмет, який є бойовою нарізною автоматичною зброєю 5,45 мм автоматом Калашникова зразка 1974 року;

- шість предметів, які є пострілами ВОГ-25ПМ до підствольних гранатометів ГП-25 «Костер», ГП-30 «Обувка», ГП-34, РГ-6 «Гном».

ДіїОСОБА_5 суд кваліфікує зач. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене, просив суд обмежитись дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисникОСОБА_4 із запропонованим прокурором порядком та обсягом дослідження доказів погодилися.

З огляду на позицію сторін кримінального провадження щодо порядку та обсягу дослідження доказів, суд здійснив судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, вирішивши обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням відомостей, що характеризують обвинуваченого, та документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд долучив до матеріалів судового провадження та дослідив надані стороною обвинувачення докази, які характеризують особу обвинуваченого, та стосуються процесуальних витрат і речових доказів, зокрема:

- довідки КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» про те, що ОСОБА_5 за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався; інформацію про те, що вилучені у ОСОБА_5 зброя, боєприпаси та вибухові пристрої на балансі військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу обвинувачений, не перебувають; копію наказу № 37 від 02.03.2023 про призначення ОСОБА_5 на посаду старшого навідника; копію паспорта ОСОБА_5 ; вимоги про відсутність у ОСОБА_5 судимостей; копію військового квитка ОСОБА_5 , відповідно до якого останній призваний на військову службу за мобілізацією 02.09.2022; копію посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.03.2023 учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_5 ; ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.03.2025 про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів до 12.05.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн; копію довідки про звільнення ОСОБА_5 з ДУ «Черкаський СІЗО» 17.03.2025 у зв`язку із внесенням застави;

- довідки про вартість проведення експертиз № СЕ-19/124-25/4671-ВТХ на суму 1989,75 грн, № СЕ-19/124-25/4672-ВТХ на суму 4775,40 грн; № КСЕ-19/124-25/4666 на суму 6367,20 грн; № СЕ-19/124-25/4726-БЛ на суму 4457,00 грн; № СЕ-19/124-25/4680-БЛ на суму 2387,70 грн; № СЕ-19/125-25/4062-БЛ на суму 2387,70 грн; № СЕ-19/124-25/4617-БЛ на суму 3183,60 грн; № СЕ-19/124-25/4669-ВТХ на суму 4457,00 грн; № СЕ-19/124-25/4677-БЛ на суму 3979,50 грн; № КСЕ-19/124-25/4673 на суму 3183,60 грн; № СЕ-19/124-25/4667-ВТХ на суму 1591,80 грн;

- постанови про визнання речовим доказом від 09.04.2025, 14.03.2025, 15.04.2025, 09.04.2025, 27.03.2025, 09.04.2025, 25.04.2025, та квитанції № 8590, № 191, № 8589, № 8547, № 187 про здачу речових доказів на зберігання в кімнату для збереження речових доказів при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області.

Також за клопотанням сторони захисту суд долучив до матеріалів судового провадження та дослідив докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема: копію паспорта ОСОБА_5 , копію посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.03.2023 учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_5 ; копію довідки від 06.12.2023 про безпосередню участь ОСОБА_5 в бойових діях у м. Лиман Краматорського району Донецької області та селищі Глушківка Куп`янського району Харківської області, копію диплома кваліфікованого робітника на ім`я ОСОБА_5 , копію грамоти від 24.08.2024 про нагородження ОСОБА_5 за внесок в підвищення боєздатності військової частини НОМЕР_1 , копію свідоцтва ОСОБА_5 за програмою підготовки операторів БПЛА коптерного типу від 09.06.2023, витяг про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 , копію довідки від 05.02.2024 про безпосередню участь ОСОБА_5 в бойових діях у м. Лиман Краматорського району Донецької області та смт. Борова Харківської області, копію наказу від 28.02.2023 № 59 про виключення ОСОБА_5 зі списків військової частини НОМЕР_4 у зв`язку з переведенням до військової частини НОМЕР_5 , копії квитанцій від 17.03.2025 про внесення ОСОБА_6 суми застави за ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав суду показання, повністю підтвердивши обставини вчинення кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті. Зазначив, що протягом останніх півтора роки під час здійснення бойових завдань разом з іншими військовослужбовцями на лінії зіткнення часто заїжджали на тимчасово окуповані ворогом території, де з ворожих бліндажів забирали знайдену зброю та боєприпаси. Зокрема, такі виїзди відбувалися в районі с. Синьківка та м. Куп`янськ Харківської області. Знайдені зброю та боєприпаси він з товаришами складали у два ящики в службовому автомобілі, які постійно там зберігались та в подальшому використовувались у бойових зіткненнях з ворогом. Практики передачі таких трофеїв на баланс військової частини у них в підрозділі не було, оскільки на це не було ні часу, ні потреби. Після одного такого виїзду та відшукання бойового арсеналу у місцях, що були зайняті ворогом, він з іншими військовими повернувся на підконтрольну Україні територію близько 4 години ранку, а вже о 6 годині ранку командир підрозділу дозволив йому відбути додому, у м. Черкаси, для отримання і доставки звідти волонтерської допомоги. Вже по приїзду додому ОСОБА_5 виявив, що через власну недбалість забув у багажнику службового автомобіля зброю, боєприпаси та вибухові пристрої. Побоюючись, щоб із цим арсеналом нічого не трапилось, він переніс увесь вантаж до однієї з кімнат свого будинку, яку замкнув на ключ. Про вказану подію він нікому не розповідав, нічого із привезеної із собою зброї і боєприпасів нікому не передавав і не мав такого наміру. Він планував доставити до свого підрозділу волонтерську допомогу, і через пару днів, коли матиме відпустку, відразу повернутися додому, забрати залишену там зброю і боєприпаси та привезти їх назад, на місце проходження служби, для подальшого використання у боях з окупантами. Висловив розкаяння, визнав, що це був нехороший і неправильний вчинок, який став наслідком його недбалості, бо перед від`їздом додому він просто забув заглянути у багажник і перевірити, що там є. Ту обставину, що це справжня зброя і бойові припаси, розумів, тому і замкнув їх в окремій кімнаті. По приїзду поліції з ухвалою на обшук нічого не приховував, розповів, які саме речі зберігає вдома і показав де саме, опору правоохоронним органам не чинив. У подальшому вину визнав у повному обсязі, надавав показання слідчому.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, із 2022 року, тобто майже з початку повномасштабного вторгнення в Україну, є діючим військовослужбовцем, який проходив службу, в тому числі, в районі активних бойових дій, підтвердженням чому є статус учасника бойових дій, отримував заохочення за період військової служби, покращував професійні навички військовослужбовця, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, висловивши щирий жаль з приводу вчиненого, та засудив свою поведінку.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та висловлював готовність нести відповідальність за злочин, що свідчить про розуміння особою тяжкості наслідків своїх дій та демонструє щире розкаяння, оскільки обвинувачений дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. Його позиція з приводу повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.

Разом з тим, виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що за вказаних вище обставин призначення ОСОБА_5 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення є винятковим покаранням, яке застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Як установлено, ОСОБА_5 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення 14.03.2025 та ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.03.2025 йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 12.05.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн. У зв`язку із внесенням застави ОСОБА_5 звільнений із Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» 17.03.2025.

Підстав для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу суд не вбачає і вважає за необхідне залишити його до набрання вироком законної сили з метою уникнення ризиків щодо ухилення обвинуваченого від виконання вироку суду.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України внесена застава підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 41 147,95 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу майна для потреб ЗСУ» №186-р від 26 лютого 2022 року, враховуючи умови воєнного стану, що запроваджений і триває в державі. Крім того, суд вважає необхідним застосувати спеціальну конфіскацію відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 96-2 КК України.

Так, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили, при цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 349, 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, проходження військової служби;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 23 травня 2025 року.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Заставу в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, яка внесена ОСОБА_6 за ОСОБА_5 на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України у Черкаській області №UA0003652 відповідно до квитанцій № 1.106867897.1 від 17.03.2025 та № 2.106876685.1 від 17.03.2025, код платника , код отримувача 26261092, призначення платежу: для зарахування коштів, внесених у вигляді застави ОСОБА_6 за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінальне провадження № 0000937 по ухвалі суду справі № 712/3140/25, платіж за власні кошти - після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_6 .

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 41 147,95 грн відповідно до висновків № СЕ-19/124-25/4671-ВТХ на суму 1989,75 грн, № СЕ-19/124-25/4672-ВТХ на суму 4775,40 грн; № КСЕ-19/124-25/4666 на суму 6367,20 грн; № СЕ-19/124-25/4726-БЛ на суму 4457,00 грн; № СЕ-19/124-25/4680-БЛ на суму 2387,70 грн; № СЕ-19/125-25/4062-БЛ на суму 2387,70 грн; № СЕ-19/124-25/4617-БЛ на суму 3183,60 грн; № СЕ-19/124-25/4669-ВТХ на суму 4457,00 грн; № СЕ-19/124-25/4677-БЛ на суму 3979,50 грн; № КСЕ-19/124-25/4673 на суму 3183,60 грн; № СЕ-19/124-25/4667-ВТХ на суму 1591,80 грн.

Речові докази у справі:

- осколки (уламки) корпусу бойової наступальної гранати М67 та підривника М213, тридцять демонтованих патронів калібру 5,45 мм, осколки (уламки) від трьох корпусів гранат Ф-1 та двох підривників типу УЗРГМ, переданих до кімнати зберігання при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області - знищити;

- десять підривників до ручних гранат типу УЗРГМ, двадцять чотири підривника до ручних гранат типу УЗРГМ, тридцять один корпус гранат Ф-1, одна тисяча триста дев`яносто шість цілих патронів калібру 5,45 мм, автомат Калашникова 1974 року випуску № НОМЕР_2 , шість пострілів до ВОГ-25ПМ, три димові гранати РГД-55Б, що передані до кімнати зберігання речових доказів при Черкаському РУП ГУНП в Черкаській області - після набрання вироком законної сили конфіскувати у власність держави в особі Міністерства оборони України та передати для потреб Збройних Сил України.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1