ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19830/25

Провадження № 11-сс/820/405/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчої судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до слідчої судді зі скаргою, в якій просив скасувати постанову дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269. Посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята передчасно, без належного проведення досудового розслідування.

Ухвалою слідчої судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року відмовлено в задоволенні його скарги. Своє рішення слідча суддя мотивувала тим, що дізнавач сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області виконав усі необхідні слідчі дії, передбачені вимогами КПК України, законно та обґрунтовано прийняв рішення про закриття кримінального провадження, а тому підстав для скасування зазначеної постанови немає.

Не погоджуючись із таким рішенням слідчої судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269.

Ухвалу слідчого судді вважає незаконною та необґрунтованою, такою що підлягає скасуванню.

Посилається на те, що дізнавачем не проведено усіх необхідних слідчих дій, а тому кримінальне провадження закрито передчасно.

Стверджує, що повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 20 березня 2025 року йому не надсилали.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив розгляд справи проводити без його участі.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки, регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю апелянта, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчої судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст. 9, 283, 284 КПК України).

Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.

Вищезазначені вимоги закону були дотримані слідчим суддею при винесенні ухвали та дізнавачем сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області під час розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269, та прийняття рішення про його закриття у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 397 КПК України.

Як вбачається із матеріалів провадження, сектором дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України.

Кримінальне провадження порушено на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницькій області від 26 травня 2025 року, якою зобов`язано уповноважених службових осіб сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_6 по факту перешкоджання невстановленими особами його адвокатській діяльності.

06 травня 2025 року ОСОБА_6 звернуся до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 397 КПК України, що була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» 07 травня 2025 року за № 12673.

У своєму повідомленні останній зазначив, що 07 квітня 2025 року дізнався від працівників поліції про те, що 30 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 внесено відомості до системи «Оберіг» щодо порушення ним правил військового обліку. Однак, жодних документів чи повісток він не отримував. Вважає, що службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 397 КК України, оскільки вказані особи вчинили умисні дії, які полягають у втручанні в його законну діяльність як захисника, а саме: з метою його усунення від захисту окремого клієнта, перешкоджають його вільному пересуванню.

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 04 липня 2025 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні допитано потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також здійснено запит про надання інформації до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитаний дізнавачем ОСОБА_6 повідомив, що 07 квітня 2025 року, близько 15 год. 30 хв., на автодорозі Бориспіль-Київ, а саме у Дарницькому районі, поблизу знаку «Київ» керуючи власним транспортним засобом, його було зупинено працівниками поліції відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України». Під час перевірки його персональних даних у інформаційних базах працівники поліції встановили, що він перебуває у «розшуку» як порушник правил військового обліку. Вказані відомості внесені ІНФОРМАЦІЯ_2 05 квітня 2025 року. Проте, працівники поліції не продемонстрували йому жодного підтверджуючого документу з даного приводу. ОСОБА_6 вважає, що вважає наявний ряд порушень та незаконних підстав для подання його у «розшук», оскільки останній вчасно оновив військово-облікові дані у строк до 01 липня 2024 року та після останньої явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 жодні військово-облікові дані він не змінював, в тому числі й номер телефону.

У зв`язку із цим він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідним запитом та у подальшому отримав відповідь у якій зазначено, що повістка на ім`я ОСОБА_6 від 07 березня 2025року автоматично згенерована Міністерством Оборони України. Однак, на його думку наявний сумнівний факт її підписання із застосуванням електронного цифрового підпису керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце дислокації якого у м. Хмельницькому, а не у АДРЕСА_1 за місцем знаходження Міністерства Оборони України.

Крім того, на його запит отримано документи щодо поштового направлення повістки із ІНФОРМАЦІЯ_1 , які свідчать про те, що повістка від 07 березня 2025 року (про явку на 20 березня 2025 року) направлялася йому із м. Хмельницького за підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у сервісі «Укрпошти-трекінгу» за номером накладної виявлено, що повістка направлялася саме із міста Києва. Натомість, згідно офіційної відповіді АТ «Укрпошта» встановлено, що повістка на його ім`я за місцем реєстрації, а саме по АДРЕСА_2 не надходила.

Свідок ОСОБА_8 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що йому дійсно відома ситуація стосовно адвоката ОСОБА_6 , оскільки останній неодноразово звертався із письмовими запитами до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу внесення відомостей до реєстру «Оберіг» щодо його розшуку. Правовими підставами внесення таких відомостей є неприбуття ОСОБА_6 20 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою № 2865780 від 07 березня 2025 року. Вказана повістка надсилалась ОСОБА_6 за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_2 . Надалі, 26 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист-повідомлення про те, що ОСОБА_6 відсутній за адресою проживання.

Тобто, ОСОБА_9 вважається таким що належним чином повідомлений, відповідно до підпункту 2 пункту 41 постанови Кабінету міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, яким визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

20 березня 2025 року ОСОБА_6 за вказаною повісткою не прибув та про поважні причини неприбуття відповідно до п. 24 вищевказаної постанови не повідомив, чим порушив вимоги ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність за ст. 2101 КУпАП.

Після неприбуття останнього за вказаною повісткою реєстр «Оберіг» у автоматичному режимі формує запис щодо порушення громадянином правил військового обліку, який у подальшому в обов`язковому порядку особисто підписався електронно-цифровим підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 та направляється до органів Національної поліції України. Електронний цифровий підпис він накладав особисто через 10 днів, як передбачено ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». На даний час постанови або протоколи про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не складалися, оскільки під час складання вказаних документів необхідна його присутність

Обробка персональних даних здійснюється без письмової згоди особи відповідно до ст. 6 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Для зняття ОСОБА_6 із розшуку йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оновити свої дані. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення за 2101 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності буде сформовано запис про зняття особи з «Розшуку», як порушника військового обліку.

Із відповіді на запит ІНФОРМАЦІЯ_1 №8704 від 27 червня 2025 року вбачається, що повістка ОСОБА_6 була автоматично згенерована Управлінням інформаційних технологій Міністерства оборони України та направлена за допомогою АТ «Укрпошта». ІНФОРМАЦІЯ_2 повістка не направлялась. Електронно-цифровий підпис на повістку накладено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 07 березня 2025 року. Повідомлення АТ «Київгаз» про інформування щодо звільнення ОСОБА_6 із об`єкту критичної інфраструктури надійшло до ІНФОРМАЦІЯ_1 13 березня 2025 року та зареєстровано за вхідним № 3706. Відомості щодо розшуку ОСОБА_6 внесені автоматично реєстром «Оберіг».

Частиною 1 статті 397 КК України передбачено відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці.

Потерпілим від даного кримінального правопорушення є: а) захисник у кримінальному чи адміністративному провадженні б) представник (законний представник) підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та відповідача, а також юридичної особи у цивільному, господарському, кримінальному чи адміністративному провадженнях.

Об`єктивна сторона проступку характеризується діянням, яке може бути вчинено як шляхом дії, так і бездіяльності та проявляється у вчиненні у будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушенні встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці.

Втручання є впливом на свідомість та волю захисника (представника особи), для здійснення якого винний може використовувати різні способи (форми) як активної (дія), так і пасивної (бездіяльність) поведінки.

Вчинення в будь-якій формі перешкод для здійснення правомірної діяльності захисника (представника особи) передбачає створення таких умов, які перешкоджають останнім надавати ефективну правову допомогу і реалізовувати надані ним законом права. Ці перешкоди можуть створюватися шляхом застосування психічного або фізичного впливу щодо потерпілого (погрози, залякування, підкуп, відмова в наданні необхідних матеріалів, документів або іншої інформації, незаконне позбавлення права здійснювати захист чи представляти інтереси клієнта у відповідному провадженні тощо).

Відповідальність за ст. 397 КК можлива лише за умови, якщо втручання було незаконним, а діяльність захисника (представника), у яку втручаються, навпаки, була законною (правомірною).

Діяльність захисника чи представника, у здійснення якої винний незаконно втручається, має бути пов`язана з наданням конкретній особі правничої допомоги, бо перешкоджання іншій діяльності не утворює складу злочину, передбаченого ст. 397 КК.

Разом з тим, відповідно до абз. 4 ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Частиною 10 статті 1 вказаного закону визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, у даному випадку перебування ОСОБА_6 у розшуку у зв`язку із порушення правил військового обліку, а саме через неявку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 не може розцінюватись як вчинення перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правничої допомоги. Вказана обставина жодним чином не впливає на реалізацію професійних прав та гарантій, передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки оголошення у розшук стосується невиконання ОСОБА_6 військового обов`язку, а не обмеження його прав у наданні правничої допомоги.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що дізнавач, дослідивши обставини у даному кримінальному провадженні, та надавши їм оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в ході проведення дізнання не встановлено будь-яких фактичних даних, що вказують на вчинення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України. А тому, у їх діях відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Висновки дізнавача, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, доводи апелянта про те, що дізнавач не провів усіх необхідних слідчих дій та передчасно закрив кримінальне провадження є необґрунтованими.

Твердження ж ОСОБА_6 про те, що повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 йому не надсилалась, спростовується даними ксерокопій повістки №2865780, поштового відправлення № 823 із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долучених до апеляційної скарги, із яких вбачається, що вказана повістка була надіслана ОСОБА_6 07 березня 2025 року та повернута відправнику у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про незаконність оскарженої ухвали колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає ухвалу слідчої судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчої судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року за № 0000269, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3