МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/4898/25

Провадження № 1-кс/210/1110/25

10 липня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного, - адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , винесене в рамках кримінального провадження №0000665 від 09.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню технічну освіту, працюючого водієм таксі, розлученого, який здійснює догляд за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є головою ГО «Хрещений», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2025 року до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу звернулася старший слідчий СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_6 , із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , 08 липня 2025 року, о 22 годині 06 хвилин, разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебував на перехресті пр. Миру та вул. Святогеоргіївській навпроти Георгіївської дзвіниці в Металургійному районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, де переходячи дорогу зіткнулися з раніше невідомим їм ОСОБА_9 , де у останніх виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_9 наніс два удари в область голови ОСОБА_4 , після чого між ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зав`язалась бійка. Продовжуючи наносити один одному хаотичні удари ОСОБА_4 впав на землю, в цей час ОСОБА_9 продовжував бійку з ОСОБА_8 та в ході чого теж впав на землю.

В цей час ОСОБА_4 піднявся з асфальту, побачивши ОСОБА_9 лежачого на асфальтному покритті, маючи можливість уникнути подальшу бійку між ними, достовірно розуміючи, що ОСОБА_9 будучи у лежачому положенні не може чинити опір, у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 , перебуваючи на перехресті пр. Миру та вул. Святогеоргіївській в Металургійному районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, та бажаючи їх настання, побачивши на асфальтному покритті скляну пляшку з пивом, взяв її в праву руку, нагнувшись до ОСОБА_9 та наніс не менше семи ударів скляною пляшкою по його голові

В результаті побиття потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_4 завдав йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку І ступеня, епідуральної гематоми малого об?єму в правій скроневій частці, лінійного перелому правих лобно-скроневих кісток з переходом на основу черепа, перелому верхньої щелепи зліва, забоїв м?яких тканин голови.

З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було госпіталізовано до КП «Криворізької міської клінічної лікарні №2» КМР де останній проходить лікування.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

10 липня 2025 року старшим слідчим СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На переконання слідства, підставами для пред`явлення підозри у вчинені кримінального правопорушення є наявність достатніх доказів зібраних в ході досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події від 08 липня 2025 року; показаннями потерпілого ОСОБА_9 ; показаннями свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання; речовими доказами, оглядом відеозапису від 09 липня 2025 року.

На думку слідства, відповідно до ст.177 КПК України, ризиками, яким неможливо запобігти, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є:

1) Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Обставинами, що на переконання слідства підтверджують наявність даного ризику є те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, й останній розуміючи, що його буде притягнуто до кримінальної відповідальності, дає достатньо підстав припустити, що підозрюваний має намір уникнути подальшого покарання, що збільшує ризик втечі настільки, що в подальшому його неможливо буде відвернути, не застосувавши до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, для контролю його поведінки та уникнення можливості вчинити нові умисні злочини. Слідчий зазначає, що не можна легковажно довіритися ОСОБА_4 про його подальшу сумлінну поведінку та обіцянок про недопущення дій пов`язаних із переховуванням від органів досудового розслідування та/або суду. В свою чергу втеча підозрюваного ОСОБА_4 зашкодить суспільному інтересу, що полягає у найскорішому розслідуванню всіх обставин кримінального провадження та подальшому судовому розгляду у розумні строки відповідно КПК;

2) Незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Обставинами, що на переконання органу досудового розслідування підтверджують наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, також впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні є те, що по даному кримінальному провадженню винуватість ОСОБА_4 підтверджується показами свідків, на яких може впливати останній. Так як, підозрюваний згідно наданого йому права може на будь-який стадії досудового розслідування ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, де зазначені анкетні дані свідків, що надає реальну змогу в подальшому впливати на останніх задля спотворення доказової бази відносно нього для уникнення в подальшому від відбуття покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , є обґрунтованим, а запобігти встановленим ризикам, шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою - неможливо.

На підставі викладеного, слідчий просить клопотання задовольнити, та застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000665 від 09 липня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Присутні у судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо клопотання підтримали з підстав та мотивів, викладених у ньому, просили слідчого суддю його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник, кожен окремо проти клопотання заперечували, посилались на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просили врахувати характеризуючі дані щодо підозрюваного, наявність утриманців, міцність соціальних зв`язків, у зв`язку із чим просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши доводи слідчого та прокурора про необхідність задоволення клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали провадження додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.194 ч.1 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року №4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слідчий суддя враховує ст.9 ч.5 КПК України, якою передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод №ETS 005 від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року, набрала чинності 11 вересня 1997 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до принципів Конвенції, - пропорційності та забезпечення рівності інтересів - коли мова йде про обмеження тих чи інших прав і свобод, суд завжди звертає увагу на кілька параметрів, встановлених Конвенцією, яким мають відповідати застосовані державою заходи щодо цих прав, а саме: 1) наявність правових підстав для обмеження прав і свобод; 2) наявність легітимної мети для застосування обмежень; 3) пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, якої держава намагалася досягти.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вирішуючи дане питання суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Згідно витягу з кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000665, розпочате досудове розслідування по кримінальному правопорушенню, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

09 липня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

10 липня 2025 року старшим слідчим СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення підтверджується наданими до клопотання доказами.

У клопотанні наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи про наявність такого ризику, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання та реєстрації, працює, неодружений, має на утриманні непрацездатного батька, має міцні соціальні зв`язки. Також у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, відповідний ризик буде повністю нівельовано.

Крім того, слідчим та прокурором не обґрунтовано та не доведено, ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків, а саме яким чином підозрюваний може впливати на них, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, у слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ст.194 ч.5 КПК України, зокрема, прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час, не спілкуватися з потерпілим та свідками.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному, не пов`язаний з триманням під вартою, - нічний домашній арешт.

Положеннями ст.181 ч.ч.1, 2 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яким обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак раніше не судимий, працює, неодружений, має на утриманні непрацездатного батька, котрий має тяжку хворобу, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, недоведеність необхідності застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Тому, підозрюваному ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час; не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби, з 22:00 години до 06:00 години, строком до 07 вересня 2025 року включно, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю підозрюваного, та особи, над котрою останній здійснює опіку; не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд вважає, що слідчий та прокурор не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише посилання на тяжкість злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом згідно ухвали суду, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , винесене в рамках кримінального провадження №0000665 від 09.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , до 07 вересня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час;

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби, з 22:00 години до 06:00 години, строком до 07 вересня 2025 року включно, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю підозрюваного, та особи, над котрою останній здійснює опіку;

- не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З метою перевірки та контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти на Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в провадженні котрого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Строк дії ухвали до 07 вересня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10 липня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1