Провадження №: 1-кп/336/1287/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт відносно

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194-1 КК України, -

встановив:

До Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194-1 КК України,по якому затверджено обвинувальний акт.

Прокурор просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні,в яке викликати обвинувачених,захисників,прокурора,представників потерпілих,підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.

Також прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою,який спливає 21.06.2025 р.,на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав,що при обранні відносно обвинувачених(кожного окремо) запобіжного заходу у виді тримання під вартою,судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину,так і ризики,що обвинувачені,перебуваючи на волі,отримають можливість продовжити злочинну діяльність, існує ризик переховування від суду,незаконно впливу на свідків. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали,тримання обвинувачених під вартою є необхідним,жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам та не може бути застосований до обвинувачених,які становлять загрозу для сусупільства.

Обвинувачені та захисники не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

При обговоренні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_5 висловив заперечення по суті клопотання,зазначивши,що він визнає винуватість у вчиненні одного епізоду протиправних дій.

Захисник ОСОБА_6 погодився з обраною підзахисним позицією по цьому питанню та зазначив,що ОСОБА_5 наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі,тому заявлених прокурором ризиків реально не існує.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив про повне визнання винуватості у вчиненні інкримінованих йому протиправних діянь та наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволенні клопотання прокурора щодо її підзахисного та підтримала подане письмово клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання сторони захисту зазначала,що обвинувачений ОСОБА_4 одружений,має 3-х малолітніх дітей,постійне місце проживання,власники житла не заперечують щодо перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду справи,виходячи з такого.

Як передбачено ст.315 КПК України,якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень,передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 цього Кодексу,суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду,у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд,з`ясовує питання про склад осіб,які братимуть участь у судовому розгляді,вчиняє інші дії,необхідні для підготовки судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування,закриття провадження у справі,повернення обвинувального акта прокурору,направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Підстав для відводів,самовідводів складу суду не встановлено.

Обставини справи не вимагають її судового розгляду у закритому судовому засіданні, судом присяжних.

Справа буде розглядатись суддею одноособово.

Грунтуючись на матеріалах кримінального провадження,необхідним є виклик учасників кримінального провадження,а саме прокурора,обвинуваченого,захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо запобіжного заходу,перевіривши обґрунтованість клопотання прокурора наданими суду матеріалами ,суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_5 з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України,заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»Щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинуваченого підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

З матеріалів провадження вбачається,що відносно ОСОБА_5 розглядається обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину під час дії воєнного стану, як військовослужбовцем ЗСУ,який знаходився у розшуку,що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його поведінки та переконує суд в у тому, що ризик втечі та продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд переконаний,що жодна із встановлених обставин не спростовує висновки суду про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності та ризик його втечі.

Посилання захисника на відсутність ризиків ,передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням того,що ОСОБА_5 наразі фактично утримується у СІЗО та відбуває покарання за іншим вироком документально нічим не підтверджені.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного продовжує відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів,до 16.08.2025 р.включно,оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи,документального підтвердження неможливості перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я суду не надано.

Ухвалою слідчого судді від 23.04.2025 р.при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою одночасно застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави,визначено розмір застави ,роз`яснено порядок її внесення,підстав для зміни раніше визначеного розміру застави суд наразі не встановив.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд дійшов наступного висновку.

Заявлені у клопотанні прокурора ризики,передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України,з підстав,визначених вище,встановлені судом і щодо обвинуваченого ОСОБА_4 як такі,що існують з високим рівнем вирогідності.

Однак,обвинувачений ОСОБА_4 одружений,має 3-х малолітніх дітей,постійне місце проживання у квартирі,яка належить на праві власності сім`ї його дружини.

Допитані при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 показали,що вони є співвласниками кв. АДРЕСА_1 ,де до затримання мешкав і ОСОБА_4 ,і не заперечують проти його проживання у цьому помешканні у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Свідок ОСОБА_10 також показала,що у сім`ї з ОСОБА_4 виховує 3-х малолітніх дітей,за відсутності батька всі турботи по догляду за дітьми покладені на неї,крім того,після чергового ракетного обстрілу їх помешкання потребує відновлювальних робіт,тому перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом гарантує його належну процесуальну поведінку та відповідає інтересам сім`ї.

Враховуючи наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків,місця постійного проживання,3-х малолітніх дітей на утриманні,суд задовольняє клопотання захисника про зміну запобіжного заходу щодо нього на цілодобовий домашній арешт ,оскільки цей запобіжний захід є співмірним із встановленими ризиками та достатнім для запобігання спробам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Керуючись ст.314,315,177-178,183,194,197,392 КПК України, суд -

постановив:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.15 ч.2 ст.194-1 КК України 02 липня 2025 року об 12 годині 00 хвилин, яке відбудеться у залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Справу розглядати суддею одноособово,у відкритому судовому засіданні.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку,передбаченому ст.135-139 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою-задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів з 18 червня 2025 року по 16 серпня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 -задовольнити.

Змінити запобіжний захід,обраний до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 ,заборонивши обвинуваченому в період дії запобіжного заходу з 18 червня 2025 року по 16 серпня 2025 року включно залишати місце проживання цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

1)прибувати до суду за першим викликом;

2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4)утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язки та наслідки їх невиконання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню,в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду,обвинуваченим,який тримається під вартою-в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1