Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0000063 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миргорода Полтавської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити і вважати ОСОБА_7 звільненим від призначеного за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого, правову кваліфікацію його дій, вид і розмір призначеного покарання та рішення суду про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки, звільняючи неповнолітнього ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не застосував ст.104 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка вчинила злочин до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з огляду на її формальність; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 5 березня 2024 року в ранковий час ОСОБА_7 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2, виявив на узбіччі дороги зіп-пакет з кристалічною речовиною світло-бежевого кольору і, розуміючи, що вказана речовина є психотропною, взяв зіп-пакет, поклав його в кишеню штанів і тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати без мети збуту психотропну речовину.

Цього ж дня близько 13 години 48 хвилин поблизу будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 зупинили працівники поліції, при спілкуванні з якими він повідомив про наявність психотропної речовини, яку в подальшому о 15 годині 15 хвилин було вилучено під час огляду місця події. Вилучена у ОСОБА_7 речовина світло-бежевого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP (1-феніл-2-піромідин-1-іл-пентан-1-он) масою 3,751 г, що є великим розміром.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, предметом яких були психотропні речовини у великих розмірах, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Призначене покарання відповідає загальним засадам, визначеним у ст.65 КК України, і суд навів ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що в апеляційній скарзі також не оспорюється.

Між тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що суд не застосував положення ст.104 КК України, заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі.

Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

У разі звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов`язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи.

За сталою судовою практикою при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на ст.75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на ст.104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення.

Отже, суд першої інстанції, пославшись у вироку лише на ст.75 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

У відповідності зі ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував положення ст.104 КК України, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.ст.408, 413 КПК України це є підставою для зміни вироку шляхом посилання на ст.ст.75, 104 КК України в рішенні про звільнення від відбування покарання з випробуванням і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування призначеного за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік з випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком 1 /один/ рік.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9