УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

за участі обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Києві в режимі ВКЗ клопотання прокурора першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2022 р. за № 0002741,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 0002741 від 03.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання та вказав, що строк дії раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зі змісту клопотання прокурора слідує, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду. У зв`язку із чим, просив продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та просив відмовити у задоволенні заявленого клопотання в повному обсязі.

Потерпіла у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора, просив відмовити у його задоволенні. Окрім того повідомив суду про неналежні умови утримання в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали, що мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу чи про його зміну,суд дійшов наступного.

Як встановлено судом, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою продовжено до 23.08.2025 року включно, без визначення розміру застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Суд також виходить з того, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України), і в разі визнання його винним, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на підставі вироку суду, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали досудового розслідування, а тому він обізнаний із анкетними відомостями потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику можливого впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми своїх показів, наданих на етапі досудового розслідування.

Судом не встановлено, що ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду, з часу минулих судових засідань фактично зменшився чи зник, як і не встановлено підстав для визнання ризику щодо впливу на свідків та потерпілу не обгрунтованим.

При розгляді клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві не має, однак проживав у військовому містечку при в/ч, де проходив військову службу за мобілізацією, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його майновий та сімейний стан, обставини вчинення останніми інкримінованого їм злочинів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинувачеого ОСОБА_5 під вартою, що на думку суду, свідчить про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За таких обставин, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , застосований раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи обставини та характер вчинених кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Окрім того, з метою реагування на скарги обвинуваченого щодо неналежних умов утримання в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 20, куди обвинуваченого поміщено для забезпечення виконання ухвали суду від 13.06.2025 про призначення стаціонарної повторної судово-психіатричної експертизи, до відбуття до Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "ІСПМОЗУ", суд вважає за необхідне зобов`язати керівництво Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» провести перевірку умов утримання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 27, 176, 177, 182, 183, 194, 206, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 03 жовтня 2025 року.

Зобов`язати керівництво Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» провести перевірку умов утримання обвинуваченого ОСОБА_5 ,. про що повідомити суд.

Копію ухвали направити до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для відома та виконання.

Копію ухвали направити до Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "ІСПМОЗУ" для відома.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченими - в цей же строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1