Справа № 541/540/25
Провадження № 1-кп/541/148/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року місто Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження № 0001195 від 13.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження .

Прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу- тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме : ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, 11 листопада 2024 року, близько 23 год.00 хв., правомірно перебуваючи на території бази відпочинку ТОВ «Левко-Ромодан», що розташована по вул. Шкільній, 16 с. Ромодан, Миргородський район, Полтавської області, де останній працював охоронцем, достовірно знаючи, що в кімнаті одного з господарських приміщень зберігаються грошові кошти, алкогольні напої та тютюнові вироби, належні власнику ТОВ «Левко-Ромодан» ОСОБА_6 , вирішив їх викрасти.

З цією метою, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що на території України запроваджено воєнний стан, який введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та продовжений по теперішній час, тобто діючи в умовах воєнного стану, керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, шляхом вільного доступу, відчинив вхідні двері та зайшов до господарського приміщення, де зі столу викрав пляшку віскі «Jack Daniel's», об`ємом 0,5 л., вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117-25/1095-ТВ становить 646 грн. 13 коп., п`ять пачок сигарет марки «Kent HT blue», відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117-25/1097-ТВ вартістю 119 грн. 96 коп. за одну пачку, загальною вартістю 599 грн. 80 коп., п`ять пачок сигарет марки «Parliament Aqua blue», відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117-25/1096-ТВ вартістю 125 грн. за одну пачку, загальною вартістю 625 грн., а також з паперової коробки грошові кошти у сумі 16 000 грн., належні власнику ТОВ «Левко-Ромодан» ОСОБА_6 .

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденими майном розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій кримінально-протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 17870 грн. 93 коп.

Прокурор зазначив що існують ризики передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_4 переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, дасть йому можливість для продовження здійснення злочинної діяльності або переховування від суду та створить належні умови для настання вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що в свою чергу негативно вплине на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав , просив його задовольнити. Також вважав, що є всі підстави для закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважала , що прокурором не надано доказів, що відносно ОСОБА_4 не може бути обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважала можливим закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт. Не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Суд , заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно положень п. "С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують на теперішній час. Судом встановлено існування ризику переховування від органів суду, оскільки ОСОБА_4 26.05.2025 року був оголошений у розшук , не має власної сім`ї, тобто міцних соціальних зав`язків, постійного місця проживання, місця роботи які б утримували його за місцем мешкання, джерело його доходів не відоме, таким чином, відсутні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення тяжкого злочину. Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення , оскільки у діях ОСОБА_4 є повторність вчинення інкримінованого правопорушення.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку. Також, суд зазначає, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час, можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З вказаних підстав, суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому дієво забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки раніше обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченим був порушений.

З вище викладених підстав клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до п.2 ч.5 ст.182, ч.4 ст.183 КПК України , суд визначає заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн., розмір якої є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого.

З приводу закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 314 КПК України, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти призначення справи до розгляду, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, підготовче судове засідання підлягає закриттю, а справа призначенню до судового розгляду з викликом всіх учасників процесу.

Керуючись ст.ст. 42, 177, 182, 183, 314-315,331, 336, 369, 372 , 395 КПК

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.09.2025 включно з можливістю внесення застави в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим ОСОБА_4 так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) .У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою суду протягом строку дії запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області, має бути наданий уповноваженій службовій особі Полтавської установи виконання покарань № 23.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Полтавської установи виконання покарань № 23 негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Строк дії обов`язків у разі внесення застави визначити два місяці з дня її внесення.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Закрити підготовче судове засідання.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України у відкритому судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 05 серпня 2025 року в залі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, за участю прокурора, обвинуваченої, захисника,потерпілого.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлений 22.07.2025.

СуддяОСОБА_1