Справа № 459/1333/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1246/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 28 квітня 2025 року, якою у кримінальному провадженні № 50000286 від 23.04.2025 застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 3 ст. 156-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 28 квітня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 ..

Застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Червоноград Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з 26 квітня 2025 року (з часу фактичного затримання) до 24 червня 2025 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн.

У випадку звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави на ОСОБА_6 покладаються такі обов`язки:

1) прибувати на виклики слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває ,без дозволу слідчого, прокурора та суду.

3) повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем його проживання, або ж зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що обираючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні двох доньок, має постійне місце проживання; після звільнення з військової служби за станом здоров`я у ОСОБА_6 змінився психоемоційний стан та він має бути під постійним наглядом лікарів, приймати ліки, у нього набирається в легенях вода; ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав, висловив жаль з приводу скоєного, оскільки вважав, що це була повнолітня особа; відсутність негативних наслідків.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_6 повністю виключить усі можливі ризики, а тому справедливо було б застосувати до ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, або ж зменшити заставу до мінімуму.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 , думку прокурора ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

СВ Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000286 від 23.04.2025за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156-1 КК України.

26 квітня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156-1 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно зі ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років; в діях підозрюваного наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, вчинити інші правопорушення, про що свідчить вчинення ним умисного кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості.

Отже, наявність зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, яке відноситься до категорії злочинів, які мають надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, порушують основоположні цінності суспільства, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Такий висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Твердження сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу підозрюваного, у тому числі, що останній є не судимим, визнав вину у вчиненому, на думку колегії суддів, є необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги слідчим суддею в сукупності з іншими доказами у справі та їм було надано належну оцінку.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , який унеможливлює перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Крім цього, постановляючи ухвалу про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156-1 КК України, яка на даному етапі досудового розслідування підтверджується достатньою кількістю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Щодо доводів захисника про визначення непомірного розміру застави колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами п.11 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За таких обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , а також з урахуванням його майнового та сімейного стану та наявності вищевказаних ризиків - застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн на даному етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 28 квітня 2025 року, якою застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 3 ст. 156-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: