КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3968/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

05 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року, серед іншого клопотання прокурора задоволено, застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 01 червня 2025 року.

Залишено без змін розмір застави, визначений ОСОБА_6 на рівні 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 гривень.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення аналогічних злочинів, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, те, що він не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, та дійшов висновку про наявність ризику переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Визначаючи доцільність зміни розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , суд узяв до уваги ступінь суспільної небезпеки інкримінованих останньому дій, його активну участь в їх реалізації, поведінку обвинуваченого, продемонстровану в залі судового засідання, яка двічі обумовлювала необхідність вжиття заходів процесуального впливу, шляхом видалення із залу судового засідання, та яка вказує на ставлення обвинуваченого до процесуальної дисципліни, що виключає доцільність зміни альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року змінити в частині визначення розміру застави, зменшивши його до 65 000 гривень або мінімально передбаченого розміру.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_6 вказує, що розмір застави є явно завищеним і фактично унеможливлює її внесення, що суперечить принципу доступності альтернативного запобіжного заходу, передбаченого ч. 5 ст. 182 КПК України. Апелянт зазначає, що його майновий стан є вкрай обмеженим, він має статус внутрішньо переміщеної особи, внаслідок чого фактично втратив житло та стабільше джерело доходів.

Апелянт наголошує, що не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування, має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 та готовий виконувати покладені на нього обов`язки. Зазначає, що жодних дій, які б свідчили про намір ухилитися від правосуддя, з його боку не було.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а у разі залишення запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави до 50 000 грн. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що при постановленні ухвали судом не надана об`єктивна оцінка щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не враховано, що обсяг ризиків зменшився та відповідні ризики відсутні.

Зокрема, щодо ризику переховування від суду захисник вказує, що його підзахисний був звільнений з-під варти о 13 год. 30 хв. 18.11.20204 та прибув сам за викликом слідчої на 12 год. 30 хв. 19.11.2024 до приміщення Деснянського районного суду м. Києва на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину ОСОБА_8 , доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неофіційну роботу на будівництві, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом з цивільною дружиною, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО від 06.11.2023, а також місце проживання у Києві за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо ризику впливу на свідків, то апелянт вказує, що даний ризик прокурором не обґрунтовано та він відсутній, оскільки на теперішній час під час судового розгляду кримінального провадження допитані усі свідки, а також потерпіла, досліджені усі письмові докази.

Також захисник вказує, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній у зв`язку з тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Апелянт зазначає, що обвинувачений раніше судимий за ст. 289 КК України, за яке відбув покарання, але це не дає підстав вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, захисник вказує, що при визначенні ОСОБА_6 розміру застави, судом в порушення ч. 4 ст. 182 КПК України не враховано майновий та сімейний стан обвинуваченого. Зокрема, як наголошує апелянт, під час розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 зазначив, що має тяжкий майновий стан, оскільки у нього нещодавно народилася донька та на теперішній час єдина наявна у нього в сім`ї доросла людина - це його цивільна дружина, яка має можливість сплатити суму застави у сумі 50 000 грн.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0002421 від 20.09.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження, зокрема і щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення,у вчиненні тяжкого злочину, суворість можливого покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачено, який раніше судимий за корисливі злочини, покарання за якими відбував разом з ОСОБА_10 , офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, а також зважаючи на відсутність офіційного джерела доходу та попередню поведінку може вчинити інший корисливий злочин, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання у Дніпропетровській області, а також місця проживання у м. Києві, цивільної дружини та доньки ОСОБА_9 2025 року народження, як на наявність міцних соціальних зв`язківта відсутності ризику переховування від суду, то колегія суддів зауважує, що дані обставини, хоч і свідчать про наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, на даному етапі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

До того ж, з долученого захисником до апеляційної скарги копії свідоцтва про народження вбачається, що батько ОСОБА_9 2025 року народження є ОСОБА_11 , а не ОСОБА_6 і лише наведених в заяві пояснень ОСОБА_8 (цивільна дружина) з цього питання, без належних доказів є недостатньою для констатації наявності у ОСОБА_6 дочки, не було встановлено таких обставин і судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому

Не спростовує обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою і доводи обвинуваченого про те, що він не має наміру переховуватись від суду та посилання захисника на те, що ОСОБА_6 сам прибув до слідчого судді за викликом слідчої, оскільки дані обставини, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка йому інкримінована, не зможе здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений відбув призначене йому за ст. 289 КК України покарання, а тому дана обставина не дає підстав вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, то колегія суддів зауважує, те, що обвинувачений раніше судимий, відповідно до п.8 ч.1 ст. 178 КПК України було враховано судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами, які з огляду на тяжкість покарання та дані про особу обвинувачено свідчать про наявність високого ступеню ймовірності того, що ОСОБА_6 , може вдатися до вчинення іншого кримінального правопорушення у разі зміни йому запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Посилання захисника на відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не перевіряється, оскільки такий ризик не було встановлено судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі, підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім, забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про надмірний розмір застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, в тому числі і поведінки обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції, якадвічі обумовлювала необхідність вжиття заходів процесуального впливу, шляхом видалення із залу судового засідання, що вказує на ставлення обвинуваченого до процесуальної дисципліни, на що обґрунтовано послався місцевий суд, а тому на переконання колегії суддів,визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року в частині продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 днів, до 01 червня 2025 року з визначеним розміром застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4