ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження 11-кп/818/1124/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3, 4 ст. 358 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харків апеляційну скаргу прокурора на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,

установила:

Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Яхники Лохвицького району Полтавської області, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, має малолітню дитину - доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює ФОП « ОСОБА_8 , інвалідність та хронічні захворювання спростовує, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний, раніше не судимий,

визнаний винним:

- у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років обмеження волі.

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі.

В силу ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання ОСОБА_8 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , достеменно знаючи, що він взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 10 липня 2013 року, у зв`язку із чим йому було видано довідку № 65 у зв`язку із відсутністю бланків військових квитків офіцерів запасу від 13 серпня 2013 року де він перебуває на обліку по теперішний час.

Однак, точні дата та час та місце в ході судового розгляду не встановлені, ОСОБА_8 , достовірно знав, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, порядок видачі якого передбачений Порядком, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 610 від 21.11.2017, в якому також затверджена форма та реквізити з метою внесення недостовірних в п. 12 особливих відміток зазначеного документа, щодо незаконного набуття права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» а також п. 13 відміток про військовий облік, відбиток прямокутного штампу взяття на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , виник умисел, спрямований на виготовлення підробленого документу за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій протиправний намір, направлений на виготовлення завідомо підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , відшукав невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, з якою вони узгодили зміст виконуваних функцій кожного, обговорили деталі виготовлення завідомо підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

З метою досягнення обумовленої домовленості ОСОБА_8 , надав невстановленій особі, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, свої анкетні дані та фотознімок, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 12.07.2024, який він отримав його для подальшого використання.

У подальшому, ОСОБА_8 , точні дата та час в ході судового розгляду не встановлені, отримав від невстановленої особи, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, завідомо підроблений документ тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , яке видано ІНФОРМАЦІЯ_4 12.07.2024, а саме Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_8 , 02.10.2024 близько о 09:05 за адресою АДРЕСА_3 під час оповіщення та перевірки заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_11 , пред`явив раніше вказане тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , тобто умисно використав завідомо підроблений документ, шляхом надання працівнику РТЦК підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, достовірно знаючи, що цей документ підроблений.

Однак було встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1487 ІНФОРМАЦІЯ_7 не виконує персонально-якісний облік військовозобов`язаних, у зв`язку із чим штампу «взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 », який відповідно до висновка судово-технічної експертизи документів № СЕ-19/121-24/30268-ДД від 16.10.2024, нанесений контактним способом за допомогою рельєфного кліше штампу. Окрім цього, раніше вказане тимчасове посвідчення підписане начальником Обласного Територіального Центру Комплектування в м. Харкові полковником ОСОБА_10 12.07.2024 року, хоча останній станом на дату підписання зазначеного документа був переведений з начальника ОТЦК на іншу посаду.

Вказані умисні протиправні дії ОСОБА_8 кваліфікуються як кримінальне правопорушення - злочин, передбачений, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа, а також як кримінальне правопорушення - злочин, передбачений, ч. 3 ст. 358 КК України, тобто підробка документів за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

В силу ст. 75 КК України вважати звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Захисник обвинуваченого у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора посилався на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Ці обставини ніким не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: підробка документів за попередньою змовою групо осіб; за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги прокурора в частині не застосування до обвинуваченого ст. 69-1 КК України.

Так, відповідно до вироку судом встановлено, як пом`якшуючу обставину ОСОБА_8 каяття у вчиненні злочину, а також відсутність обтяжуючих обставин.

Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

У даному випадку, суд першої інстанції обрав ОСОБА_8 найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі та призначив це покарання у максимальному розмірі, що не узгоджується з вимогами ст. 69-1 КК України.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.

Згідно п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення про призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у вироку має бути вмотивоване, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статі (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли збитки або шкоду не заподіяно.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14.04.2016 щодо застосування ст. 69-1 КК України, неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та не застосував закон, який підлягає застосуванню, що у даному випадку є підставою для зміни вироку суду.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції мав застосувати положення ст. 69-1 КК України та призначити покарання, яке не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України, а саме 1 рік 4 місяці обмеження волі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наявні підстави, передбачені пунктом 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, а тому згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК вирок суду першої інстанції слід змінити в частині призначення покарання, застосувавши при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України положення ст. 69-1 КК України.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити шляхом пом`якшення в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч. 3 ст. 358 КК України - 3 роки обмеження волі,

- ч. 4 ст. 358 КК України - 1 рік 4 місяці обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: