КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку 19.02.2025 у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006) майно, а саме на: довідку військово-лікарської комісії ОСОБА_8 від 20.02.2019, на 1 арк.; заяву ОСОБА_8 про зняття з реєстрації місця проживання від 20.05.2021, на 2 арк.; заяву ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021, на 3 арк.; довіреність ОСОБА_8 на представництво його інтересів від 05.09.2024, на 1 арк.; печатку із відтиском «м. Київ Міністерство аграрної політики України» - 1 шт.; принтер марки «EPSON», Model: C634C, Serial: X5EК012584.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в арешті майна.

Мотивуючи апеляційну скаргу представник вказує, що оскаржувана ухвала винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що арештоване майно до кримінального провадження, досудове розслідування у якому здійснюється за ч. 1 ст. 114-1 КК України, не має.

Крім того, відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України є формальним, оскільки воно не містить слідів вчинення кримінального правопорушення та відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України майно визнано речовим доказом.

Також, як зазначає автор апеляційної скарги, сторона обвинувачення звернулась із даним клопотанням з порушенням строків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Враховуючи, що розгляд клопотання проводився за відсутності володільця та представника, копія оскаржуваної ухвали була отримана лише 15.04.2025 шляхом надсилання на електронну пошту, відтак строки визначені ч. 3 ст. 395 КПК України є дотриманими.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001227 від 08.12.2023 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

04.03.2025 прокурор першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку 19.02.2025 у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006), а саме на: довідку військово-лікарської комісії ОСОБА_8 від 20.02.2019, на 1 арк.; заяву ОСОБА_8 про зняття з реєстрації місця проживання від 20.05.2021, на 2 арк.; заяву ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021, на 3 арк.; довіреність ОСОБА_8 на представництво його інтересів від 05.09.2024, на 1 арк.; печатку із відтиском «м. Київ Міністерство аграрної політики України» - 1 шт.; принтер марки «EPSON», Model: C634C, Serial: X5EК012584.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на зазначене майно, вилучене в ході проведення обшуку 19.02.2025 у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006), а саме на: довідку військово-лікарської комісії ОСОБА_8 від 20.02.2019, на 1 арк.; заяву ОСОБА_8 про зняття з реєстрації місця проживання від 20.05.2021, на 2 арк.; заяву ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021, на 3 арк.; довіреність ОСОБА_8 на представництво його інтересів від 05.09.2024, на 1 арк.; печатку із відтиском «м. Київ Міністерство аграрної політики України» - 1 шт.; принтер марки «EPSON», Model: C634C, Serial: X5EК012584, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення зібрала та надала слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вищевказане майно постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того прокурор у клопотанні зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має самостійно перевірити та встановити з сукупності наданих матеріалів, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, а саме: довідка військово-лікарської комісії ОСОБА_8 від 20.02.2019, на 1 арк.; заява ОСОБА_8 про зняття з реєстрації місця проживання від 20.05.2021, на 2 арк.; заява ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021, на 3 арк.; довіреність ОСОБА_8 на представництво його інтересів від 05.09.2024, на 1 арк.; печатка із відтиском «м. Київ Міністерство аграрної політики України» - 1 шт.; принтер марки «EPSON», Model: C634C, Serial: X5EК012584, вилучене в ході проведення обшуку 19.02.2025 у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006), на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що вказане майно не відповідає критеріям речових доказів також не заслуговують на увагу, оскільки встановлені стороною обвинувачення фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Що стосується тверджень адвоката про порушення строків для звернення із клопотанням слід звернути увагу на наступне.

Так, згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2025 року старшим слідчим 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 на підставі частини 3 статті 233 КПК України проведено обшук удомоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006), в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, що мають значення для кримінального провадження питання про накладення арешту на яке ініціюється прокурором в клопотанні.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року (справа № 761/7718/25, 1-кс/761/5727/2025) надано дозвіл на проведений 19 лютого 2025 року обшук у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006), з метою виявлення та вилучення речей та документів.

Відповідно до частини 7 статті 236 КПК України вилученні речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Відтак, вилучене майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не має статусу тимчасового вилученого майна, оскільки ухвалою було прямо надано дозвіл на його вилучення.

Тому стороною обвинувачення дотримано вимоги КПК України для звернення з клопотанням про арешт такого майна, а отже доводи апеляційної скарги про порушення троків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, є безпідставними.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року, якою частково задоволено клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку 19.02.2025 у домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка :78:201:0006) майно, а саме на: довідку військово-лікарської комісії ОСОБА_8 від 20.02.2019, на 1 арк.; заяву ОСОБА_8 про зняття з реєстрації місця проживання від 20.05.2021, на 2 арк.; заяву ОСОБА_8 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021, на 3 арк.; довіреність ОСОБА_8 на представництво його інтересів від 05.09.2024, на 1 арк.; печатку із відтиском «м. Київ Міністерство аграрної політики України» - 1 шт.; принтер марки «EPSON», Model: C634C, Serial: X5EК012584, - залишити без змін, а апеляційну скаргу апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3547/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/9223/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12

Доповідач: ОСОБА_1