КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3034/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЗОВЕ" на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000002 від 29.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку частини нежитлового приміщення Громадської будівлі, літера А, в будівлі універсального торгівельного центру (БЦ «Like Plaza»), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 12, площею 275 кв.м., на 3-му поверсі, яке перебуває у володінні ТОВ «Разове» ():

- ноутбук НР модель L830-EB s/n 5CG0025T1V;

- жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45QQV9;

- жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45R6Z5;

- жорсткий диск Transend s/n ;

- ноутбук НР модель 9560D2W s/n 2TK92801T6;

- жорсткий диск Samsung s/n S0JU110X202422.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "РАЗОВЕ" подала апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги з доповненнями тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт наголошує на тому, що жодного посилання на те, що вищезазначені речі мають на собі сліди вчинення кримінального правопорушення прокурором не наведено.

Крім того, апелянт зазначає, що будь-якого зв`язку між вилучених майном та обставинами, що розслідуються, в ухвалі не зазначено, тому відсутні будь-які підстави припускати наявність в арештованого майна ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України.

Апелянт вказує, що всупереч ч.1 ст.172 КПК України оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення представників володільця майна, щодо якого вирішувалось питання про арешт, за відсутності підстав для розгляду клопотання про арешт майна без участі володільця такого майна.

Апелянтом зазначено, що як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали слідчого судді, вона взагалі не містить ані способу арешту майна, ані порядку виконання, ані способу інформування заінтересованих осіб, що свідчить про невідповідність ухвали вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "РАЗОВЕ", яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга - не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 20.03.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а апеляційну скаргу подано до суду 27.03.2025, тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 від 29.03.2024 за фактом привласнення чужого майна, вчинене в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у період 2022-2023 років службові особи комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Б.Браун Медікал Україна», та іншими невстановленими особами, умисно, з корисливих мотивів, при тендерних закупівлях товарів, робіт та послуг, використовуючи підконтрольні ТОВ «Медбаланс», ТОВ «Елітмедіка», ТОВ «Електромедсистемс», ТОВ «Індев», ТОВ «Азаріс Груп», ТОВ «Тімаз», ТОВ «Разове», ТОВ «Стар Альянс», ТОВ «Люмед», ТОВ «Форамед», шляхом завищення цін на медичне обладнання, вчинили незаконне заволодіння коштами в особливо великих розмірах.

Відповідно до інформації, яка тримана від оперативного підрозділу ДСР НПУ на виконання доручення детектива встановлено, що до вказаної незаконної діяльності причетні службові особи ТОВ «Разове».

11.03.2025 детективом на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук частини нежитлового приміщення Громадської будівлі, літера А, в будівлі універсального торгівельного центру (БЦ «Like Plaza»), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 12, площею 275 кв.м., на 3-му поверсі, яке перебуває у володінні ТОВ «Разове» ().

В ході вказаного обшуку було виявлено та вилучено: ноутбук НР модель L830-EB s/n 5CG0025T1V, жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45QQV9, жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45R6Z5, жорсткий диск Transend s/n , ноутбук НР модель 9560D2W s/n 2TK92801T6, жорсткий диск Samsung s/n S0JU110X202422, які перебували у приміщенні ТОВ «Разове».

При цьому, необхідно зазначити, що адвокат ТОВ «Разове» ОСОБА_9 в ході проведення обшуку відмовила детективу у надані доступу до інформації (не надано паролі), яка міститься на вказаних пристроях.

12.03.2025 на підставі ст. 98 КПК України детективом БЕБ винесено постанову про визначення зазначеного майна речовими доказами та приєднано до кримінального провадження.

12.03.2025 детективом винесено постанову про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи, в ході проведення якої, у тому числі будуть досліджені вищевказані носії.

20.03.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, яке вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку частини нежитлового приміщення Громадської будівлі, літера А, в будівлі універсального торгівельного центру (БЦ «Like Plaza»), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 12, площею 275 кв.м., на 3-му поверсі, яке перебуває у володінні ТОВ «Разове» ():

- ноутбук НР модель L830-EB s/n 5CG0025T1V;

- жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45QQV9;

- жорсткий диск Seagate 500 Gb s/n ZA45R6Z5;

- жорсткий диск Transend s/n ;

- ноутбук НР модель 9560D2W s/n 2TK92801T6;

- жорсткий диск Samsung s/n S0JU110X202422.

Слідчий суддя виходив з того, що враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження речей, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні, наявні підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучено постанову старшого детектива БЕБ ОСОБА_10 від 12.03.2025, якою майно, яке вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку частини нежитлового приміщення Громадської будівлі, літера А, в будівлі універсального торгівельного центру (БЦ «Like Plaza»), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 12, площею 275 кв.м., на 3-му поверсі, яке перебуває у володінні ТОВ «Разове» () визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що дане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно може містити інформацію та може бути предметом дослідження в судових експертизах, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України дає підстави для арешту даного майна як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та з огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, майно повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЗОВЕ" строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЗОВЕ" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4 ____________