У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року про відмову в задоволенні його скарги на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 16.06.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003445 від 03.06.2025 р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

заявник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року відмовлено в задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 16.06.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003445 від 03.06.2025 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003445, зобов`язати старшого слідчого внести до ЄРДР індивідуальні та ідентифікуючі відомості за формою визначеною «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», зобов`язати слідчого надати йому витяг з ЄРДР та повідомити про це викривача ОСОБА_5 , відвести слідчого ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0003445.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Заявник ОСОБА_8 вважає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено не в повному обсязі, дізнавачем передчасно прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Заявник не погоджується з ухвалою слідчого судді, вважає її постановленою без належної перевірки доводів скарги та на підставі неповних матеріалів кримінального провадження.

На думку апелянта, внесення відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 364 КК України не відповідає змісту його повідомлення про кримінальне правопорушення, в якому містились дані про наявність ознак складу злочинів, передбачених ст. ст. 172, 425, 426, 426-1 КК України. При цьому, слідчим не досліджено обставин справи у повному обсязі, а постанову про закриття кримінального провадження винесено формально, без з`ясування ключових фактів та без проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій.

Апелянт вказує, що слідчим суддею залишено поза увагою обставини, які свідчать про конфлікт інтересів з боку слідчого, який здійснював розслідування провадження, та на момент винесення оскаржуваної постанови мав особисту зацікавленість в її результаті, оскільки раніше слідчий притягував його до кримінальної відповідальності у межах іншого провадження, яке він вважає сфабрикованим. Зазначає, що саме внаслідок його звернень з приводу виявлених фактів корупції, він був безпідставно притягнутий до відповідальності, а тому вважає дії слідчого упередженими.

Окремо наголошує, що в матеріалах кримінального провадження містяться докази завдання йому істотної шкоди, яка підтверджується адміністративними рішеннями апеляційних судів про незаконність дій посадових осіб військової частини та наявністю недоотриманих сум грошового забезпечення, що, на думку апелянта, має кваліфікуватися як істотна шкода у розумінні ст. 364 КК України.

Також заявник посилається на те, що слідчим не виконано обов`язків, передбачених ч. 9 ст. 214 КПК України, а саме не повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про початок розслідування із залученням викривача, не надано копії відповідного повідомлення та не внесено до ЄРДР повних ідентифікуючих відомостей відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Інгульського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 16.06.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного № 0003445, від 03.06.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а також на бездіяльність слідчого. Скарга мотивована, зокрема, тим, що постанова про закриття винесена передчасно, без повного та неупередженого розслідування, за наявності доказів істотної шкоди, а досудове розслідування проведено упереджено. Заявник просив зобов`язати слідчого внести до ЄРДР ідентифікуючі відомості, надати належний витяг та повідомити Національне агентство з питань запобігання корупції про початок розслідування із залученням викривача.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою від 28.05.2025 р. уповноважену особу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_5 від 05.05.2025 р., що виконано 03.06.2025 р. шляхом реєстрації провадження № 0003445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. У подальшому, 16.06.2025 р., слідчим винесено постанову про закриття вказаного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб військової частини НОМЕР_1 складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя встановив, що слідчим проведено низку процесуальних дій: ОСОБА_5 викликаний до слідчого та допитаний, надано доручення оперативному підрозділу, однак у результаті перевірки фактичних даних про зловживання владою чи спричинення істотної шкоди не встановлено. Документальних підтверджень спричинення шкоди у розмірі, який відповідав би ознакам істотної шкоди, не надано. Наявні виплати на виконання рішень адміністративних судів не можуть бути оцінені як кримінально-правова шкода у розумінні ст. 364 КК України.

Крім того, у заяві та поясненнях заявник не вказував на наявність спеціальної мети одержання неправомірної вигоди, яка є обов`язковою ознакою складу цього кримінального правопорушення. У ході розслідування не встановлено фактів, які б підтверджували вчинення дій з такою метою.

Щодо внесення до ЄРДР відомостей за ч. 1 ст. 364 КК України, а не за всіма статтями, зазначеними у зверненні заявника, слідчий суддя зазначив, що слідчий має дискреційні повноваження щодо попередньої правової кваліфікації і не зобов`язаний вносити інформацію за всіма вказаними статтями. Правова кваліфікація на цьому етапі є попередньою і може змінюватися під час розслідування.

Оцінюючи зміст постанови слідчого про закриття провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України є оформленою належним чином, містить фактичні обставини, обґрунтування, аналіз доказів і мотиви прийняття рішення. Повноваження слідчого підтверджено належними процесуальними документами, а розслідування проведено в межах закону.

Щодо вимог про внесення додаткових відомостей до ЄРДР, надання витягу та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції, суд вказав, що за наявності чинної постанови про закриття провадження, такі вимоги не підлягають задоволенню.

Заява про відвід слідчого також залишена без розгляду, оскільки кримінальне провадження завершено, а порядок заявлення відводу на цій стадії КПК України не передбачено.

За цих обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови слідчого від 16.06.2025 р. про закриття кримінального провадження та для задоволення скарги заявника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, пояснення заявника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких, реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві на виконання ухвали слідчого судді від 28.05.2025 р. за повідомленням ОСОБА_5 , до ЄРДР за № 0003445 від 03.06.2025 р. внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом можливих неправомірних дії військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Слідчий суддя вірно виходив із того, що попередня кваліфікація є дискреційним повноваженням слідчого (ч. 5 ст. 40, ч. 5 ст. 214 КПК України) і не зобов`язує вносити відомості за кожною статтею, зазначеною заявником. У ході розслідування така кваліфікація може змінюватися залежно від зібраних даних. Посилання апелянта на те, що відомості мали бути внесені ще й за ст. ст. 172, 425, 426, 426-1 КК України, саме по собі не є підставою для висновку про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки суд не підміняє орган досудового розслідування в оцінці попередньої кваліфікації.

Оцінюючи доводи щодо неповноти слідства, апеляційний суд бере до уваги, що слідчим допитано як свідка заявника ОСОБА_5 , надано доручення оперативному підрозділу, витребувано та оглянуто матеріали, подані самим заявником, а також перевірено наведені у повідомленні факти.

За змістом рапорту оперуповноваженого за результатами виконання доручення слідчого, в ході виконання доручення не виявлено фактичних даних і джерел доказів, які б підтверджували вчинення кримінального правопорушення службовими особами військової частини НОМЕР_1 .

Сам по собі обсяг проведених дій вказує, що слідчий дотримався вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо повноти, всебічності та неупередженості розслідування. Доводи апелянта про «формальність» перевірки не підтверджені жодними новими відомостями чи доказами, які не були предметом оцінки слідчого та слідчого судді.

Ключовим для вирішення питання про законність закриття провадження є встановлення наявності (або відсутності) обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме: спеціальної мети одержання неправомірної вигоди та заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам чи інтересам. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, у межах досудового розслідування не виявлено доказів спеціальної мети з боку конкретних службових осіб, заявник ані у повідомленні, ані під час допиту, ані у скарзі до слідчого судді не навів конкретних даних, які б свідчили про одержання чи прагнення одержати неправомірну вигоду.

Щодо істотної шкоди, слідчий обґрунтовано виходив з того, що після законодавчих змін 2014 року шкода у складі ст. 364 КК України має матеріальний характер і підлягає грошовому виміру; нематеріальні наслідки (порушення авторитету органу, моральні втрати тощо) не утворюють цієї ознаки. Документальних підтверджень заподіяння майнової шкоди у розмірі, що відповідає «істотній шкоді», у провадженні не здобуто; посилання апелянта на розраховані ним самостійно суми недоотриманих виплат не є достатніми, тим більше, що питання правильності нарахувань і виплат грошового забезпечення вирішуються у площині публічно-правового спору.

Слідчий та слідчий суддя надали належну оцінку твердженням апелянта щодо протиправності управлінських рішень командування (переведення, дисциплінарні стягнення, допуск на територію, припинення забезпечення тощо). Такі рішення є предметом контролю адміністративної юрисдикції, і сам факт їх оскарження або навіть визнання окремих дій протиправними адміністративним судом не трансформує автоматично службовий спір у кримінально-караний делікт за ст. 364 КК України.

Адміністративне судочинство покликане відновлювати порушені права, у тому числі шляхом виплати належних сум, тоді як кримінально-правова оцінка потребує наявності всіх ознак складу злочину, яких у даному провадженні не встановлено. Отже, посилання заявника на адміністративні справи не спростовують правомірності висновків слідчого про відсутність ознак складу кримінального правопорушення.

Доводи апелянта про порушення його прав як викривача та необхідність повідомлення Національного агентство з питань запобігання корупції також не впливають на правильність оскарженого рішення.

Попередня ухвала слідчого судді про зобов`язання внести відомості до ЄРДР не покладала на орган досудового розслідування процесуального обов`язку негайного направлення повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції у порядку ч. 9 ст. 214 КПК України, а на час розгляду скарги існувала чинна постанова про закриття провадження.

За відсутності відкритого і триваючого розслідування з процесуально оформленою участю викривача вимоги апелянта зобов`язати орган досудового розслідування вчиняти додаткові дії у цьому напрямку обґрунтовано відхилені слідчим суддею.

Посилання на «упередженість» слідчого та заявлений йому відвід не можуть бути прийняті до уваги. Досудове розслідування в даному провадженні завершено прийняттям процесуального рішення про його закриття; заявлення відводу слідчому після завершення досудового розслідування КПК України не передбачено. Окрім того, сама по собі участь слідчого в інших провадженнях стосовно заявника без установлених фактів особистої заінтересованості не є доказом упередженості.

Перевіряючи дотримання вимог ст. 110 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що постанова від 16.06.2025 р. оформлена належним чином, містить опис фактичних підстав, мотивувальну частину з викладенням правових позицій та посиланням на норми права, а також резолютивну частину, відображає проведені слідчі та процесуальні дії, оцінку одержаних відомостей і причини, з яких дійшов висновку про відсутність складу злочину. За таких обставин висновок слідчого судді про законність і обґрунтованість постанови слідчого відповідає фактичним даним матеріалів провадження і вимогам ст. 284 КПК України.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги заявника є оціночними, повторюють позицію, що перевірялася судом першої інстанції, не містять нових даних чи доказів, здатних спростувати висновки про відсутність у діях службових осіб військової частини НОМЕР_1 обов`язкових ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, та не свідчать про неправильне застосування слідчим суддею норм кримінального процесуального закону. Підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 на постанову Першого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 16.06.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003445 від 03.06.2025 р., залишити без змін, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3