Справа № 467/563/25
Провадження № 1-кп/467/91/25
У Х В А Л А

Іменем України

05.05.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ( у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ( у режимі відеоконференції),

у ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Арбузинка кримінального провадження № 0000688, внесеного до ЄРДР 26 червня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, маючого малолітню дитину, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призивом під час мобілізації на посаді командира відділення управління взводу управління командира батареї 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 41 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу за контрактом на посаді водія 2 міномета 2 мінометного взводу мінометної бригади військової частини НОМЕР_2 , раніше судимого:

-05 жовтня 2023 року Франківським районним судом м.Львова за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 102000 грн.,

-16 квітня 2025 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ч.1 ст. 71 КК України ухвалено покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова за ч.4 ст. 407 КК України у виді штрафу у розмірі 102000 грн. виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи про наслідки та ймовірну відповідальність за вчинення вказаного злочину, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду. Вказане підтверджується, тим, що він вчинив тяжкий злочин, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Отже, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Підтвердженням вказаного ризику є: факт вимкнення свого мобільного телефону з метою унеможливлення встановлення його місця знаходження шляхом проведення негласної (розшукової) слідчої дії у вигляді встановлення місцезнаходження радіообладнання, ігнорування обвинуваченим повістки про виклик його до слідчого на різні дати, проживання за адресою, відмінною від місця постійного проживання після неявки на службу. Ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення є факт неодноразового притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, можливості офіційно працевлаштуватися та мати постійне законне джерело доходів. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання.

Обвинувачений та захисник поклали вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09 травня 2025 року.

У відповідності до ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За змістом пункту четвертого частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд справи по суті не розпочато.

Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання.

Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурором доведені.

Так, продовжує існувати ризик переховування від суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 років до 10 років, самовільно залишив військову частину під час перебування на військовій службі за мобілізацією.

Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як останній не був працевлаштований, офіційних доходів не мав, засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину до покарання у виді 6 років позбавлення волі. Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , носить триваючий характер, тобто його вчинення безперервно продовжується в часі, наявний ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Відтак, вказані обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого. Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та за існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даному етапі провадження є недостатніми.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

З урахуванням тривалості обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не розпочато,суд вважає, що обрання вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розмір застави суд вважає за необхідне не визначати, виходячи з положень ч.4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзадовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01 червня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 06 травня 2025 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1