Справа № 369/7106/25
Провадження № 1-кс/369/1330/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИЛА:

23 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 5 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що 15.03.2025 до Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 щодо шахрайських дій відомої заявнику особи, внаслідок чого заявнику заподіяно матеріального збитку в особливо великих розмірах.

В ході проведення досудового розслідування в якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , який повідомив що між потерпілим та громадянином ОСОБА_5 15.01.2014 року укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 (далі продавець) зобов`язувався продати ОСОБА_4 (далі покупець) квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 укладеного Договору, ОСОБА_5 покупцем ОСОБА_4 передано авансовий платіж в розмірі 98 400 грн., що на день укладання Договору становить 12 000 доларів США. При цьому, відповідно до умов Договору, орієнтовна вартість квартири, на день укладання Договору, становить 110 000 доларів США.

В ході проведення допиту потерпілого встановлено, що на виконання умов попереднього договору купвлі-продажу ОСОБА_4 передано ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США, що підтверджується наданими копіями розписок. Крім того, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти готівкою в розмірі 79 000 доларів США, які передавались в присутності ОСОБА_6 .

Крім того, встановлено що ОСОБА_5 , зловживаючи довірливими відносинами з потерпілим, завідомо не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання, отримав від ОСОБА_4 позику у вигляді 133 000 доларів США готівкою, що підтверджується наданою потерпілим розпискою, та в подальшому отримані кошти не повернув.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 09.12.2022 року відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належала ОСОБА_5 , та знаходилась в заставі за договором іпотеки у громадянки ОСОБА_7 . При цьому, станом на 10.03.2025 потерпілим, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на даний момент власником вищевказаної квартири, де фактично проживає потерпілий, на праві приватної власності зареєстрована на ОСОБА_8 , а інформація про іпотеку з реєстру вилучена.

Зважаючи на вищевикладене, орган досудового розслідування приходить висновку, що ОСОБА_5 , заволодівши грошовими коштами потерпілого, заздалегідь не маючи наміру виконувати покладені на нього цивільно-правові зобов`язання попереднім договором купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шахрайським шляхом заподіяв потерпілому матеріального збитку в особливо великих розмірах.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області, квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, на праві приватної власності належить ОСОБА_8 (громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 ).

На підставі вище наведеного, прокурор просив слідчого суддю накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони її використання, відчуження (продажу, дарування, тощо), зміни, ведення в ній будь якої господарської діяльності та робіт.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Просив клопотання розглядати без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів на підставі ч.4 ст. 107 КПК України не здійснювалося.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1)підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що прокурором в клопотанні не обґрунтовано необхідність накладення арешту на вказане майно, а також яке доказове значення матиме вищевказане майно у вказаному кримінальному провадженні.

Так, прокурор у клопотанні не навів жодного обґрунтування з приводу того, яке значення як речовий доказ має вказане нерухоме майно, а обмежився лише посиланням на ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не надано доказів, того, яке значення як речовий доказ має квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , а відтак і не довів необхідність такого арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 02 квітня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу України- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1