Хортицький районний суд м.Запоріжжя
Справа № 337/5566/24
Провадження № 1-кп/337/151/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , про проведення судових засідань в режимі відеоконференції,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 196 КК України, ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 196, ч. 1 ст. 369 КК України. Захист обвинуваченого ОСОБА_2 здійснює адвокат ОСОБА_3

04.06.2025 засобами Електронного Суду від захисника ОСОБА_3 надійшло клопотання про участь сторони захисту у судовому засіданні 14.07.2025 та всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції.

В обгрунтування клопотання захисник ОСОБА_3 зазначила, що її робоче місце та місце проживання розташовано у м. Дніпро, місце проживання обвинуваченого ОСОБА_2 в с. Братське Дніпровського району Дніпропетровської області, що призводить до витрачання часу на доїзд до місця розташування суду (м. Запоріжжя). Також послалася на безпекову ситуацію (воєнний стан), як на підставу для проведення дистанційного судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 336 КПК України застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 29 КПК України суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача. Таке право повинно бути забезпечено реально, а не формально.

Суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження задоволення клопотання про участь в режимі відеоконференції неможливе, оскільки обвинувальний акт містить відомості, що обвинувачений ОСОБА_2 є громадянином іншої країни (Республіка Вірменія), а також може не володіти українською як мовою судочинства, про що свідчить те, що на стадії досудового розслідування залучалася перекладач ОСОБА_5 (відповідно до обвинувального акта).

З`ясувати у самого обвинуваченого ступінь володіння українською та необхідність залучення перекладача суд не мав змоги, оскільки з 13 призначених протягом семи місяців судових засідань (з метою проведення підготовчого провадження), 10 судових засідань не відбулося у зв`язку з неявкою обвинувачених або їхніх захисників; підготовче провадження не розпочато. Крім того, суд повинен з`ясувати у перекладача (у разі необхідності його залучення), у обвинуваченого та у захисника обвинуваченого технічну можливість забезпечення перекладу у дистанційному режимі, який би у належний спосіб забезпечив реалізацію права обвинуваченого на захист. Вирішити це питання за межами судового засідання за участю усіх перелічених осіб суд позбавлений можливості.

Можливість обвинуваченого одержувати допомогу перекладача в судовому засіданні є одним із принципів забезпечення права на справедливий суд, визначених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до вимог закону учасники кримінального провадження та суд не мають права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами та нести відповідальність. Такого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (справа № 331/706/19, провадження № 51-1993км20, постанова від 29.07.2020).

Крім того, суд бере до уваги, що стороною обвинуваченого подано клопотання про стягнення застави з обвинуваченого ОСОБА_2 та зміни запобіжного заходу на тримання під вартою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою ст. 193 КПК України (наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук).

Оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає можливості розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого або його захисника в даному кримінальному провадженні, суд також позбавлений можливості розглянути вказане клопотання сторони обвинувачення в дистанційному судовому провадженні (за відсутності в судовому засіданні обвинуваченого або його захисника).

Відтак, суд дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на даній стадії судового розгляду задоволенню не підлягає.

Водночас, суд може повторно розглянути аналогічні клопотання у випадку, якщо відпадуть обставини, що перешкоджають можливості дистанційного судового провадження.

Керуючись ст. 20, 29, 193, 336 КПК, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6