Номер провадження 1-кп/570/65/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 ,

суддя ОСОБА_2 ,

суддя ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та в режимі відеоконференції ОСОБА_11 ,

захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та в режимі відеоконференції ОСОБА_17 , ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000025 про обвинувачення: ОСОБА_8 за ч.1 ст.255-2, ч. 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_19 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255-2, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_20 за ч.2 ст.255, ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебуває вказане кримінальне провадження №0000025.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про зупинення судового провадження у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_20 у зв`язку із хворобою до його видужання.

В обґрунтування клопотання вказує, що з 20.01.2022 р. ОСОБА_20 утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор». Відповідно до наданої начальником філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях інформації від 02.05.2025 р., з 24.04.2024 р. по 24.05.2024 р. ОСОБА_20 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня». Згідно виписного епікризу №602 ОСОБА_20 перебував на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні в період 23.04.2025 р. по 28.04.2025 р. Заключний діагноз «В.20. клінічна стадія ІV. Гострий менінгоенцефаліт, ймовірно туберкульозного генезу. Мультирезистентний туберкульоз легень (24.04.2024 р.)». 28.04.2025 р. переведений на лікування в КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня», де й перебуває по даний час. Стан хворого оцінюється як важкий, прогноз несприятливий. На теперішній час стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_20 унеможливлює його участь у судовому розгляді кримінального провадження.

Також прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених, які зможуть забезпечити виконання ними покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, окрім як тримання під вартою неможливе.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор вказує, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 , а саме необхідністю запобігти спробам останнього переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255 КК України, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Зокрема ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи та її моральністю, родом занять (не працює, суспільно корисною діяльністю не займався, будь-яких фізичних вад, які б свідчили про неможливість його утримання, не має), майновим станом (немає у власності цінного рухомого/нерухомого майна, яке б стримувало його від переховування , сімейними зв`язками (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб з числа сім`ї або близьких родичів з інвалідністю не має) та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (не має будь-яких відзнак, пільгових квот).

/Той факт, що обвинувачений буде переховуватися від суду вказує те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений: 07.10.1999 р. Луцьким міським судом Волинської області до 1 року позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 229-1 КК України, відтерміновано виконання вироку, штраф 200 грн.; 15.03.2000 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 81 КК України, звільнений 25.01.2003 р. по відбуттю строку покарання; 16.12.2003 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України. Звільнений 22.08.2005 р. на підставі ЗУ «Про амністію»; 14.08.2006 р. Луцьким міським судом Волинської області до 2 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 2 роки; 17.11.2006 р. Луцьким міським судом Волинської області до 2 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 14.08.2006 р. та призначено остаточне покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.05.2009 р. по відбуттю строку покарання; 03.11.2017 р. Луцьким міським судом Волинської області до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.307 КК України. Звільнений 12.02.2021 р. по відбуттю строку покарання.

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Незважаючи на притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, у тому числі за вчинення злочинів пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, на шлях виправлення не став, і знову обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинах.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу не зменшилися. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування від суду підтверджується тим, що відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.2 ст.255, ч.1 ст.255-2 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого покарання значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду.

Зокрема ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи та її моральністю (раніше судимий, відбуваючи покарання у державній установі виконання покарань неодноразово порушував встановлений порядок, висловлював погрози застосування насильства стосовно персоналу установи, зберігав заборонені предмети та речовини), місцем проживання (до затримання мешкав місті Черкаси, що є віддаленим від місця судового провадження, окрім того, враховуючи обмеження, обумовлені правовим режимом воєнного стану), родом занять (не працює, суспільно корисною діяльністю не займався, будь-яких фізичних вад, які б свідчили про неможливість його утримання, не має), майновим станом (не має у власності цінного рухомого/нерухомого майна, яке б стримувало його від переховування), сімейними зв`язками (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб з числа членів сім`ї або близьких родичів з інвалідністю не має) та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (не має будь-яких відзнак, пільгових квот).

Той факт, що обвинувачений буде переховуватися від суду вказує те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклик суду.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, то прокурор вказує, що серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці того, що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

ОСОБА_7 раніше судимий 31.10.2013 р. засуджений Сосновським районним судом м. Черкаси до 7 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 КК України. Звільнений 01.02.2016 р. по відбуттю строку покарання. 11.06.2019 р. засуджений Галицьким районним судом м. Львова до 8 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Судимості не зняті і не погашені.

На цей час ризик переховування ОСОБА_7 від суду та можливість вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшилися.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі злочинної організації ще не розпочався, окрім того, характер та обставини інкримінованих ОСОБА_21 кримінальних правопорушень, зокрема високий ступінь організації їх вчинення, тривалість цих протиправних дій та зухвалість свідчать про підвищену небезпеку та наявність у даному кримінальному провадженні конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості, що в сукупності з вищевказаними обставинами свідчить про існування вказаних ризиків, а тому продовження запобіжного заходу є виправданим.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 , які зможуть забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, окрім як тримання під вартою неможливе.

У клопотанні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор вказує, що злочини у яких обвинувачується ОСОБА_8 , передбачають покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років. Так, ч. 2 ст. 255 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, ч.1 ст. 255-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років.

Разом з тим, у відповідності до 177 КПК України, слід зазначити обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 , а саме, необхідністю запобігти спробам останнього: переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Даний ризик підтверджується тим, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких, вчинені у складі злочинної організації, за їх передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, а іншого більш м`якого покарання санкцією ці статті КК України не передбачають. Вказані обставини свідчать про наявність високого ризику переховування обвинуваченого від суду.

Тяжкістьймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду.

Зокрема ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи та її моральністю (раніше судимий, відбуваючи покарання у державній установі виконання покарань неодноразово порушував встановлений порядок, негативно характеризується), місцем проживання (до затримання мешкав місті Миколаїв, що є віддаленим від місця судового провадження, та враховуючи обмеження, обумовлені правовим режимом воєнного стану, а також територія Миколаївської міської територіальної громади з 11.11.2022 відносить до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, що у свою чергу ускладнює контроль з боку правоохоронних органів у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу), родом занять (не працює, суспільно корисною діяльністю не займався, будь-яких фізичних вад, які б свідчили про неможливість його утримання, не має), майновим станом (не має у власності цінного рухомого/нерухомого майна, яке б стримувало його від переховування), сімейними зв`язками (неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб з числа членів сім`ї або близьких родичів з інвалідністю не має) та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню (не має будь-яких відзнак, пільгових квот, є особа призивного віку).

Той факт, що обвинувачений буде переховуватися від суду вказує те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклик суду.

ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

ОСОБА_8 раніше судимий 06.11.2012 р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за п.п. 4,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України до 14 років позбавлення волі; 02.07.2020 Арбузинським районним судом Миколаївської області за ст. 391 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, судимості у якого не зняті і не погашені і знов обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, які він вчинив відбуваючи покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, що вказує на можливість продовження ним вчинення аналогічних злочинів.

На цей час ризик переховування ОСОБА_8 від суду та можливість вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшилися.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі злочинної організації ще не розпочався, окрім того, характер та обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема високий ступінь організації їх вчинення, тривалість цих протиправних дій та зухвалість свідчать про підвищену небезпеку та наявність у даному кримінальному провадженні конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості, що в сукупності з вищевказаними обставинами свідчить про існування вказаних ризиків, а тому продовження запобіжного заходу є виправданим.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 , які зможуть забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігти реалізації ризиків, окрім як тримання під вартою неможливе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_22 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 та клопотання про зупинення судового провадження у вказаному кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_20 до його видужання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_20 адвокат ОСОБА_23 вказав про доцільність задоволення клопотання прокурора про зупинення судового провадження у вказаному кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_20 до його видужання.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_15 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою та вказують про його необґрунтованість та втрату актуальності ризиків, які вказує прокурор. Просять зменшити розмір застави до 100 000 грн., оскільки, визначений судом розмір застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить: 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, є занадто високим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_14 у судовому засіданні вказують, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає до задоволення, попередні судимості ОСОБА_7 не мають ніякого відношення до вказаного кримінального провадження. Також захисник просить застосувати більш м`який запобіжний захід та зменшити розмір застави до 100 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_18 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи про безпідставність та необґрунтованість поданого прокурором клопотання, оскільки вказані у ньому ризики, відсутні. Просять зменшити розмір застави до 100 000 грн., оскільки, визначений судом розмір застави на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить: 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, є занадто високим.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, оглянувши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_20 , захворів на тяжку інфекційну хворобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Волинській та Рівненській областях від 02.05.2025 р.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_20 захворів на тяжку інфекційну хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд дійшов висновку про необхідність зупинення судового провадження у справі стосовно ОСОБА_20 до його видужання.

Так, згідно ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України 1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. 2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. 3. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги положення процесуального закону щодо цілей і мети запобіжного заходу у даному конкретному випадку колегія суддів відхиляє такі аргументи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисників, як такі, що не переважують вимог громадського інтересу щодо забезпечення завдань кримінального провадження.Обвинуваченими не були надані докази щодо наявності міцних соціальних зв`язків, наявності житла для проживання у м.Рівне.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Рівненського районного суду від 27.03.2025 р., строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 закінчується 25.05.2025 р.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачені обов`язково здійснюватимуть переховування, однак достатньо встановити, що вони мають реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та суворість покарання за їх вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 є особливо тяжкими.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку колегії суддів, ризики переховування обвинувачених від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, існують під час судового провадження. Колегія суддів вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачені на даному етапі мають можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

На той факт, що обвинувачені будуть переховуватися від суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачені намагатимуться уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги введений в країні з 24.02.2022 воєнний стан у зв`язку із військовою агресією рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Колегія суддів враховує дані про осіб обвинувачених (кожного окремо), щодо яких вирішується клопотання про продовження та обрання строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які є особами молодого віку, працездатними, мають непогашені судимості, обвинувачуються у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів, легальних доходів не мають, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оцінивши доводи, наведені у клопотаннях, та обставини, встановлені під час їх розгляду, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені зможуть переховуватися від суду.

Також, аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який був підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених не зменшився і на даний час.

Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають до задоволення, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; за вчинення яких передбачено максимальну міру покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі; дії обвинувачених являють підвищену суспільну небезпеку, вони можуть переховуватися від суду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відтак, колегія суддів не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Тому, з огляду на вказане та з метою запобігання вище переліченим ризикам і дотримання обвинуваченими належної процесуальної поведінки, клопотання прокурора слід задоволити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше обрані судом запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Встановлений законом обов`язок слідчого судді, суду визначити розмір застави в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що і тримання під вартою.

Отже, законодавцем визначено, що за умови внесення застави в певному розмірі вона (застава) за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, є еквівалентною такому винятковому запобіжного заходу як тримання під вартою. Інші запобіжні заходи (в тому числі домашній арешт) в цьому випадку не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження на тому ж рівні, що й тримання під вартою.

У цьому кримінальному провадженні колегія суддів, дотримуючись розумного балансу між втручанням в право на свободу обвинувачених (при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою) та в право на володіння майном (при визначенні розміру застави як альтернативи триманню під вартою), з однієї сторони, та необхідністю забезпечення інтересів дієвості кримінального провадження, дійшла висновку, що запобігання спробам вчинення ним дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК, можуть бути забезпечені виключно шляхом застосування до обвинувачених запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою із альтернативою застави у мінімальному розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 грн. Розмір такої суми колегія суддів вважає достатнім, з урахуванням того, що загроза її втрати утримувала б обвинувачених від намірів та спроб порушити покладені на них обов`язків, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

У зв`язку з цим, колегія суддів у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України вважає за необхідне покласти на обвинувачених відповідні обов`язки, зокрема: прибувати на виклик прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право на виїзд з України та в`їзд до України, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року №459/3502/19 визначено рівність між термінами «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу». Суд у вказаній постанові роз`яснив, що відповідно до КПК під час судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених у розд.ІІ цього кодексу. У вказаному розділі передбачено в тому числі й порядок подання, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Як убачається зі змісту ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15.07.2022 р., 20.01.2022 р. слідчим суддею Рівненського міського суду ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів (а.с.216-217 т.1), після чого вказаний запобіжний захід було неодноразово продовжено.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.03.2025 р., вказаний запобіжний захід продовжено до 25.05.2025 р. включно.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 183, 184, 199 КПК України.

В поданому клопотанні та судовому засіданні прокурором доведено:

1) наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України;

2) наявність обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

3) необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу на додатковий термін у 60 днів.

Захисник ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували відносно задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, просять замінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений ОСОБА_6 запевнив суд, що буде перебувати по місцю проживання і реєстрації і дотримуватись обов`язків покладених на нього.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою судом оцінено в сукупності наступні обставини:

1) ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, які відноситься до особливо тяжких злочинів, серед яких злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

2) вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

3) ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину, а також має постійне місце проживання та реєстрації за адресою; АДРЕСА_1 , що учасниками кримінального провадження не спростовано, що територіально наближено до суду, в якому ведеться провадження.

Суд враховує практику ЄСПЛ згідно якої наявність тяжкого обвинувачення не являється безумовною підставою для утримання особи тривалий час під вартою. При цьому судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується судом під вартою з 20.01.2022 р. (а.с.216 т.1).

Вимогами ст.ст.176,178,183 КПК України визначено, що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд бере до уваги особу ОСОБА_6 , а також враховується тривалість тримання останнього під вартою, оскільки судом вживаються необхідні заходи для оперативного і частого призначення судових засіднь, які не відбуваються з об`єктивних причин, а судове провадження і надалі перебуває на стадії оголошення обвинувального акту, та суперечить поняттю розумних строків, визначених кримінальним процесуальним законодавством, а також положенням п.3 ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

При цьому, слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. зазначено, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи, причини, про які йдеться у рішенні національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення, продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості перевалює над принципом поваги до свободи особистості».

Аналізуючи викладене, а також враховуючи положення ч.4 ст.194 КПК України, колегія суддів визнає, що хоч матеріали клопотання і містять дані, які вказують на обґрунтованість обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, однак прокурором не доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням викладеного, є невиправданим.

Наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що подане прокурором до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю злочину та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бакчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів не вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , та не погоджується з доводами, викладеними в клопотанні прокурора, посилаючись на раніше встановлені під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу ризики, прокурором не наведено обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання останнього під вартою, оскільки їх актуальність на момент продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не підтверджена.

Колегія суддів наголошує на тому, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований ще у січні 2022 року. У зв`язку з чим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспіврозмірним меті заходу, тому під час вирішення питання продовження строків тримання під вартою забезпечено виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур Глави 18 КПК України. Колегія суддів приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою.

Вислухавши прокурора, який вказав на наявність ризиків, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, опитавши обвинуваченого, вислухавши його захисника, суд приходить до висновку про наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 194 КПК України, які обумовлюють застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно ст. 194 ч. 4 КПК України - якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги обставини обвинувачення у вчиненні злочинів, їх ступінь тяжкості та покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватим у його вчиненні, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає, що клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк у 60 днів, з покладенням на нього певних обов`язків, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені в ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.176-179, 331 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_22 про зупинення судового провадження №0000025 від 17.02.2021 р. стосовно обвинуваченого ОСОБА_20 задовільнити.

Зупинити судове провадження у справі №569/10300/22 по кримінальному провадженню №0000025 від 17.02.2021 р стосовно ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.2 ст.307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст.307 КК України до його видужання.

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задоволити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Ребедайлівка, Кам`янського району Черкаської області, громадянину України, раніше судимому, раніше проживав за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 11.07.2025 р.

Одночасно визначити розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить: 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право на виїзд з України та в`їзд до України, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у місті Миколаїв, громадянин України, утримується в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», АДРЕСА_3 , раніше проживав за адресою: АДРЕСА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11.07.2025 р.

Одночасно визначити розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить: 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право на виїзд з України та в`їзд до України, утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченим та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, та направити для відома та виконання начальнику ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Строк дії ухвали та покладених обов`язків, у разі внесення застави - до 11.07.2025 р. включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадження.

Ухвала суду в частині щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_22 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задоволити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м. Луцьк, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт і заборонити йому залишати житло цілодобово у якому він проживав до ув`язнення за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 (шістдесят) днів до 11.07.2025 р включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою суду у визначений ним час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволусуду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України.

Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 11.07.2025 р. включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти негайно.

Зобов`язати орган поліції, а саме Луцький РУП ГУНП у Волинській області (адреса місцезнаходження: 43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Звитяжна, 2) доставити обвинуваченого ОСОБА_6 по місцю застосування вказаного запобіжного заходу за адресою; АДРЕСА_1 та застосувати до останнього електронний засіб контролю.

Зобов`язати орган поліції Луцький РУП ГУНП у Волинській області контролювати виконання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 .

Копію даної ухвали негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_22 .

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3