Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/704/23
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
Ружинський районний суду Житомирської області
в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Буча Київської області, українця, громадянина України,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше судимого: востаннє засуджений 06.06.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України на підставі ст. 71 КК до 8 років 1-го місяця позбавлення волі. На данийчас відбуває покарання у виді позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України,
30.03.2023 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353-ХІІ з наступними змінами та доповненнями, п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом ПДР, Правила), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним електричним мопедом «YADEA» реєстраційний номер Т1АЕ 9000, 1,8 kw, при цьому перевозячи пасажира, ОСОБА_5 , рухався по вул. Троїцька поблизу будинку №3 в с. Білилівка Бердичівського району Житомирської області.
Рухаючись зазначеним транспортним засобом у вказаний день та час, по прямій горизонтальній ділянці дороги, в задовільних умовах дорожнього руху, водій ОСОБА_4 порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 1.10 «дорожні умови» ПДР не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і в порушення вимог п. 12.1 цих же Правил, не врахував дорожню обстановку і відповідно маючи змогу не відреагував на її зміну, тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно ним керувати задля належної оцінки дорожньої ситуації, не впоравшись з керуванням свого транспортного засобу, виїхав ним за межі проїзної частини на праве узбіччя, де допустив наїзд на електроопору.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир електричного мопеду «YADEA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1,8 kw, - ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми правого стегна, перелом нижньої третини правої стегнової кістки та садно на правому стегні, які відносяться до категорії тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.9 а), 1.10 «дорожні умови» та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 286-1 КК України визнав у повному обсязі та показав, що подія відбулася 30.03.2023 року близько 17 години вечора в с.Білилівка, назви вулиці не пам`ятає, було ще видно. Він керував мопедом в стані алкогольного сп`яніння. Даний мопед належить потерпілій. Вона також була з ним. Не впоравшись керуванням виїхав за межі дороги , виїхав ним за межі проїзної частини та наїхав на електроопору. Внаслідок чого потерпіла ОСОБА_5 та він отримали тілесні пошкодження. ОСОБА_5 допомагав в лікарні, просив у неї вибачення.
Потерпіла в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме:
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тому дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 № 7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, раніше судимий.
Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, позиції прокурора та потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення і перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
З огляду на те, що законодавець, наголошуючи на підвищеній суспільній небезпеці порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які перебувають у стані сп`яніння, посилив кримінальну відповідальність за вказаний вид правопорушення, передбачивши її у ст. 286-1 КК України, суд не знаходить правових підстав для застосування положень, передбачених ст. ст. 69, 75 КК України.
При цьому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його негативні наслідки, ступінь їх тяжкості, суд вважає необхідним застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на (3) роки.
Вказане покарання обвинуваченому по своєму виду та розміру, на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 був засуджений вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 06.06.2024 року за ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у виді 8 років 1-го місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими у частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити шляхом часткового складання призначених покарань.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Згідно вимог ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2023 року відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) років;
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06.06.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) років.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даній справі не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 5736 гривня 00 копійок.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2023 року на на мопед електричний марки «YADEA LUNA», р/н НОМЕР_2 , 1,8 kw, номер рами НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 - скасувати після набрання вироком законної сили.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мопед електричний марки «YADEA LUNA», р/н НОМЕР_2 , 1,8 kw, номер рами НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , який залишено на зберігання на території ВПД №2 Бердичівського РВП ГУ НП в Житомирській області (вул..Незалежності, 29, с-ще Ружин, Бердичівського району Житомирської області) - повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, представнику потерпілої, законному представнику потерпілої та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .