ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2590/25 Номер провадження 11-кп/814/1486/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000676 від 02.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтави, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 липня 2025 року включно.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтави, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 липня 2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів. З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочину і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченим судом в разі доведення їх винуватості, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Оскільки на даний час судове слідство у кримінальному провадженні не закінчено, обвинувачені та свідки у судовому засіданні не допитувалися, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи на волі можуть чинити тиск на свідків з метою зміни показів у суді та продовжити злочинну діяльність, крім того, оскільки є раніше судимою особою.

Такі ризики існували на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не зменшилися та продовжують мати місце на даний час.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданих апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_9 захисник в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, всі ризики наведені в клопотанні прокурора вигадані, надумані і ґрунтуються на припущеннях та домислах сторони обвинувачення.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, мають стійкі соціальні зв`язки, постійне джерело доходів, до адміністративної відповідальності раніше не притягувалися, мають фактичне місце постійного проживання, за адресою АДРЕСА_1 , на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Крім того, ОСОБА_8 професійно займається бойовим самбо, має численні нагороди та відзнаки.

Зазначає, що місцевим судом щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розмір застави не визначався з мотивів, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину в сфері наркотичних засобів. Однак, звертає увагу суду, що кваліфікація дій підзахисних є попередньою та передчасною, в той же час, прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано суду належних та допустимих доказів обґрунтованості підозри за ч. 2 ст. 306 КК України.

Вказує, що рідним батьком ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , внесено на рахунок ПАТ КБ « Приват- банк» грошові кошти в розмірі 250 000 грн., як доказ та підтвердження наміру та можливості негайно внести заставу за синів, якщо судом буде підтримано доводи сторони захисту.

З урахуванням майнового стану ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , наявність належного рівня доходів у членів сім`ї підозрюваних, останні мають можливість сплатити визначений розмір застави.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 підтримали подані захисником апеляційні скарги та просили задовольнити з підстав у них наведених. Прокурор ОСОБА_6 вказав на законність та обгрунтованість ухвали суду та просив залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000676, зокрема за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою суду першої інстанції задоволено 29.05.2025.

Не погоджуючись з даним рішенням, захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів. З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочину і суворості покарання, яке їм може бути призначено судом в разі доведення винуватості, існують обґрунтовані ризики можливості переховування останніх від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Оскільки на даний час судове слідство у кримінальному провадженні не закінчено, обвинувачені та свідки у судовому засіданні не допитувалися, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи на волі можуть чинити тиск на свідків з метою зміни показів у суді та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність у вчинені якої вони обвинувачуються, зокрема і з огляду на те, що вони є раніше судимими за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати.

Заперечення захисника про те, що кваліфікація дій обвинувачених є попередньою і передчасною, є безпідставними та в даному випадку, питання щодо доведеності чи недоведеності вини у інкримінованих їм злочинах буде вирішуватися судом за результатами судового розгляду по суті висунутого обвинувачення.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а стороною захисту не наведено в апеляційних скаргах доводів які б переконали у зворотному.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченим вчинити спроби ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більше того, домашній арешт до обвинувачених не може бути застосований, оскільки останні, як вбачається зі змісту обвинувального акту, здійснювали зберігання, фасування з метою подальшого збуту наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин саме за місцем свого проживання.

Обгрунтованим є також не визначення судом застави ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки таке рішення відповідає положенням п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які за своїм характером несуть виключну суспільну небезпечність, вчинених зокрема організованою групою з метою отримання прибутку.

Отже, враховуючи обставини вчинення злочинів та їх виключну суспільну небезпечність, масштаб злочинної діяльності, дані про особу обвинувачених, які є раніше судимими, колегія суддів вважає, що визначення застави в даному випадку не зможе гарантувати, в разі її внесення, виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та перешкодити настанню існуючих ризиків.

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4