ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1462/25 Справа № 190/181/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну на підставі ст. 82 КК України невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд 1-ї інстанції, з урахуванням норм та встановлених обставин і даних щодо поведінки засудженого за час відбування покарання у виправній установі, вважав, що наявні матеріали справи не підтверджують достатні позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, оскільки останній має як низку заохочень, так і стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, що не дає підстав вважати, що він змінив свою поведінку і повною мірою став на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги:

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду 1-ї інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення, яким застосувати до нього більш м`яке покарання на підставі ст. 82 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду, зазначені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд при ухваленні оскарженої ухвали не взяв до уваги докази його виправлення, зокрема, він є не судимим в силу ст. 89 КК України; дотримується внутрішнього розпорядку та режиму установи виконання покарань та виконує законні вимоги адміністрації колонії; приймає участь у всіх масових заходах; працює на благоустрій колонії та має три заохочення.

Позиції сторін в суді :

Засуджений ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги засудженого за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого, вислухавши пояснення прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2021 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі. Вказаний вирок суду ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.09.2021 року та постановою ВС ККС від 09.08.2022 року залишено без змін.

Початок строку покарання: 12.11.2018 року. Кінець строку: 12.11.2028 року.

Станом на день розгляду справи судом 1-ї інстанції засуджений ОСОБА_7 відбув 5 років 11 днів.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для заміни на підставі ст. 82 КК України покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, обумовлене лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочень не дають суду підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування до засудженого ОСОБА_7 більш м`якого покарання

Частиною 1 статті 82 КК України встановлено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно зі п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до п.п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.

Згідно матеріалів справи вбачається що засуджений ОСОБА_7 за час перебування в ДУ «П?ятихатська виправна колонія (№122)» до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочувався подяками по одному разу в 2022, 2023 та 2024 році.

Перебуваючи в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» ОСОБА_7 12.11.2021 року отримав стягнення у виді попередження, яке на час розгляду клопотання погашене.

Як вбачається з Висновку щодо ступеня виправлення засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України).

За період відбування покарання в установі засуджений не порушував вимоги встановленого порядку відбування покарання. Свідомо виконує норми, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи. За весь період відбування покарання мав одне стягнення, яке погашене. За сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав 3 заохочення. З адміністрацією установи тактовний та ввічливий, виконує законні вимоги адміністрації. На профілактичному обліку не перебуває.

До засудження офіційно ніде не працював, залучався до сезонних робіт та підробітків. В переважній більшості випадків працював різноробочим. В установі у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України працевлаштований до столярного цеху без оплати праці. Також залучається до робіт з благоустрою території установи та поліпшення комунально-побутових умов засуджених, такі роботи виконує вчасно, якісно та сумлінно, проявляє розумну ініціативу. Має певні навички для отримання роботи після звільнення.

Під час відбування покарання підтримує соціальні зв`язки із сестрою, яка має позитивний вплив на засудженого. Стосунки підтримує шляхом телефонних переговорів, отримує передачі.

До засудження періодично вживав алкогольні напої та наркотичні засоби, що і стали основною складовою вчинення кримінального злочину. Протягом відбування покарання наркотичні речовини та алкоголь не вживає, потягів до його придбання, виготовлення та вживання не демонстрував. Можлива зміна поведінки під впливом оточуючих після звільнення.

При цьому, згідно положень ст. 82 КК України, при вирішенні клопотання про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким, слід враховувати весь період відбування покарання; засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про відсутність даних про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Місцевим судом правильно встановлено, що наявність у засудженого ОСОБА_7 трьох заохочень, по одному за кожен рік, починаючи з 2022 по 2024 рік, не є тими підставами, які об`єктивно свідчити про його виправлення, оскільки вони не є самостійними та вирішальними обставинами, на підставі яких можна прийти до переконливого висновку про доведеність того, що засуджений лише став на шлях виправлення.

Крім того, заохочення, отримані засудженим, не свідчать про динамічний поступовий процес виправлення, оскільки за змістом ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Доводи засудженого про доведеність його виправлення, колегія суддів вважає суперечливими, а сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, що зазначено як підстави заохочень ОСОБА_7 , є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5.

Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

ОСОБА_7 засуджено за умисне тяжке кримінальне правопорушення проти здоров`я та життя людини, невиправним наслідком якого є смерть потерпілої.

Крім того, як вбачається з Висновку щодо ступеня виправлення засуджений ОСОБА_7 провину щодо скоєного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, але не до кінця розуміє наслідки вчиненого кримінального правопорушення для потерпілої сторони. За час відбування покарання змінив ставлення до потерпілих, готовий відшкодувати завдані злочином збитки.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на ті факти, що він є не судимим в силу ст. 89 КК України, не є правовою підставою для застосування статті 82 КК України, оскільки головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю поведінкою і сумлінним ставленням до виконання обов`язків довів, що став на шлях виправлення. Тому такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Інших доказів, які б свідчили про те, що засуджений став на шлях виправлення в матеріалах справи немає, не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги засудженого про необґрунтованість оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому не є слушними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404-419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4