Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6409/25
Провадження № 1-кп/644/762/25
ВИРОК

Іменем України

11 вересня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001208 від 30.05.2025 року та за № 0001652 від 21.07.2025 року, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Дворічанського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, пенсіонера, раніше судимого: 1) 11.03.2021 року Дворічанським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 2) 23.09.2021 року Дворічанським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 3) 22.11.2021 року Дворічанським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 4, 71 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Приблизно у травні місяці 2025 року, в денний час, більш точний час в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись в лісовому масиві, що розташований поблизу с. Колодязне Куп`янського району Харківської області, знайшов на землі корпус від гранати Ф-1 та запал УЗРГМ-2, та достовірно знаючи, що знайдені ним предмети є предметами, обіг яких заборонено, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, не маючи передбаченого законом дозволу на носіння та зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, забрав собі вказані предмети , тим самим незаконно придбав їх.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги п. 2, п. 9. п. 10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), вищевказану гранати Ф-1 та запал УЗРГМ-2 приніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

23.06.2025 року працівниками Національної поліції України припинено протиправну діяльність ОСОБА_4 а саме, у період часу з 12 години 21 хв. до 13 години 36 хв. в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді, на території домоволодіння АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: корпус від гранати Ф-1, який згідно висновку вибухово - технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/16528 від 30.06.2025 є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1 промислового способу виготовлення, який споряджений вибуховою речовиною - тротил, яка в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься, а також запал типу УЗРГМ-2, який згідно висновку вибухово - технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/16528 від 30.06.2025 є уніфікованим запалом до ручної гранати модернізованої УЗРГМ-2, промислового способу виготовлення, який є вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не належить. Відповідно до вищевказаного висновку у своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус ручної гранати Ф-1 з уніфікованим запалом до ручної гранати модернізованої УЗРГМ-2 утворюють ручну гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ. Воєнний стан на території України неодноразово продовжувався. Відтак, з 24.02.2022 року по теперішній час діє правовий режим воєнного стану на території України.

Так, в період з 10.07.2025 року по 17.07.2025 року, в денний час доби, більш точна дата та час в ході судового слідства не встановленні, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання саме таких негативних матеріальних наслідків для потерпілої сторони, переконавшись, що за його протиправними діями ні хто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, побачивши, що в приміщення Колодязненського ліцею Дворічанської селищної ради мається вільний доступ та приміщення від обстрілів частково пошкоджене, проник через пошкоджені вхідні двері до приміщення Колодязненського ліцею Дворічанської селищної ради, де в приміщенні їдальні, розташованої на першому поверсі, побачив та викрав електричну м`ясорубку «МИМ-600» 2021 року виробництва, яка належить та перебуває на балансі Колодязнянського ліцею Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, вартість якої згідно висновку експерта № 12018 від 12.08.2025 становить 22 500 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та обернувши його на свою користь.

Внаслідок своїх умисних, протиправних дій, ОСОБА_4 завдав потерпілій стороні Колодязнянському ліцею Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області матеріальну шкоду на загальну суму 22 500 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та погодився із фактичними обставинами, викладеними в обвинувальних актах.

Суду пояснив, що він приблизно у травні місяці 2025 року в лісовому масиві, що розташований поблизу с. Колодязне Куп`янського району Харківської області, знайшов на землі корпус від гранати та запал, які забрав собі, приніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу. 23.06.2025 року працівниками поліції в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено вищевказані боєприпаси. У липні 2025 року побачивши, що в приміщення Колодязненського ліцею Дворічанської селищної ради мається вільний доступ та приміщення від обстрілів частково пошкоджене, через пошкоджені вхідні двері зайшов до приміщення Колодязненського ліцею Дворічанської селищної ради, де з приміщення їдальні, розташованої на першому поверсі, викрав електричну м`ясорубку. розпорядившись нею на власний розсуд. У вчинених злочинах щиро каявся.

Представник потерпілого Колодязненського ліцею Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, цивільний позов не має наміру заявляти.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, відомості про особу винного, наявність обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину за ч. 1 ст. 263 КК України з використанням воєнного стану.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше судим, не одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» не звертався, під медичним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обставину, що обтяжує покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкцій інкримінованих статей у виді позбавлення волі.

При застосуванні ст. 70 ч. 1 КК України при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів суд, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, вважає необхідним застосувати спосіб поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому, також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і що до кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за:

-ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на оплату послуг експерта за проведення вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/16528 від 30.06.2025 року у розмірі 3565,60 грн., за проведення судової товарознавчої експертизи № 12018 від 12.08.2025 року у розмірі 2544,48 грн.

Скасувати арешт, накладений на підставі:

-Ухвали слідчого судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 27.06.2025 року, на наступне майно: запал типу УЗРГМ-2, корпус гранати «Ф-1» зеленого кольору, змив з запалу УЗРГМ-2, змив з корпусу гранати «Ф-1»;

-Ухвали слідчого судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 04.08.2025 року, на наступне майно: електричну м`ясорубку «МИМ-600», що належать Колодязненському ліцею Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області.

Речові докази:

-запал типу УЗРГМ-2, корпус гранати «Ф-1» зеленого кольору, змив з запалу УЗРГМ-2, змив з корпусу гранати «Ф-1», що зберігаються у ВПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області (квитанція № 384), знищити;

-електричну м`ясорубку «МИМ-600» та запчастини до неї, що зберігаються у ВПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області (квитанція № 408), повернути Колодязненському ліцею Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1