ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/120/25

Провадження № 11-кп/820/437/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням, у якому просив замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 9 років, зазначивши, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі слід замінити більш м`яким покаранням на підставі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. Просив врахувати, що він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого ним злочину та шкоду, яку завдано потерпілим і суспільству його протиправними діями.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 31 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 15 березня 2005 року, за статтями 185 ч.2, 186 ч.2, 129 ч.1, 115 ч.1, 115 ч.2 п.п. 4, 8, 13, 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року в задоволенні клопотання було відмовлено.

Cуд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. ОСОБА_6 має непогашені дисциплінарні стягнення за порушення розпорядку дня, створення конфліктної ситуації, розблокування камери у планшеті, заохочень не має, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким замінити йому довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання, відповідно до положень статті 82 КК України.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував та не дослідив фактичні обставини справи, не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам,не сприяв повному та неупередженому розгляду справи.

Суд першої інстанції не врахував та не застосував прийнятий Міністерством Юстиції України чіткий та прозорий механізм оцінки ступеня виправлення засудженого та залишив їх поза увагою свої процесуальних дій.

На сьогоднішній день ОСОБА_6 відбув 21 рік та 3 місяці позбавлення волі в умовах максимального рівня безпеки. Подальше його перебування у місцях позбавлення волі засуджений вважає таким, що порушує ст.3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Засуджений звертає увагу, що він взагалі не звертався до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення або заміну довічного покарання більш м`яким покаранням у порядку статей 81, 82 або 87 КК України. Натомість підставами для його звернення до суду було наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов про України», дія ст.17 ЗУ « Про виконання рішення та застосування практики ЄСПЛ», застосування ст.27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, норми міжнародного права.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, з наведених у апеляційній скарзі підстав. ОСОБА_6 зазначав, що відмова у задоволенні його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк фактично є його катуванням та по своїй суті жорстоким поводженням, йому п`ятдесят років, вже більше 21 року він позбавлений волі.

Прокурор не визнала доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Представник установи виконання покарань був належним повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги. Клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді від нього не надходило, його участь не є обов`язковою, тому його неприбуття у судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, відповідно до вимог частини 5 статті 539, частини 4 статті 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, суд під час виконання вироків має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Частина 1 статті 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань,а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення, тому заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами статті 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до вказаної норми закону та усталеної судової практики заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Згідно вимог частини 1 статті 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 31 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 15 березня 2005 року, за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 129 ч. 1, 115 ч. 1, 115 ч. 2 п.п. «4, 8, 13», 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_6 станом на 21 квітня 2025 року, вбачається, що засуджений за час відбування покарання допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не має. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, отримує посилки та бандеролі. Бажає змінити своє життя та має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити (а/с 48-49).

Згідно довідки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 21 квітня 2025 року в установі відсутній індивідуальний план виправлення та ре соціалізації засудженого ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що він не розглядався позитивно згідно з ч. 5 ст. 82 КК України (а/с 62).

У матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 52. (а/с 65-69)

Колегія суддів звертає увагу, що згідно вказаного висновку комісії ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що 15 серпня 2023 року комісією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до статті 82 КК України щодо засудженого ОСОБА_6 . Зі змісту протоколу №16 від 15.08.2023 року вбачається, що комісією установи, в якій відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 , встановлено, що засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання на підставі частини 5 статті 82 КК України (а/c 63).

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які належним чином оцінені судом першої інстанції, відсутність у засудженого заохочень та наявність погашених вустановленому законом порядку стягнень за час відбування покарання, додержання ним правил поведінки в установі, задовільної характеристики, працевлаштування на теперішній час, такі відомості не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_6 , які б вказували, що останній став на шлях виправлення,а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

При цьому, колегія суддів наголошує, що формальний сплив певної частини строку покарання не може бути передумовою для застосування до особи більш м?якого покарання.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., окрім того, що Конвенція була ратифікована Україною, держава визнала обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (далі - ЄКПЛ) та практику Суду (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Оскільки норми Конвенції сформульовані досить широко, то відповідно до статті 32 цієї ж Конвенції, ЄСПЛ є органом, правомочним тлумачити положення Конвенції та протоколів до неї, тим самим вказуючи напрямок та сферу застосування тієї чи іншої норми. Відтак, положення ЄКПЛ існують не самі по собі, а лише в тому вигляді, в якому їх розуміє, інтерпретує та застосовує Суд. Однак, ЄСПЛ не наділений повноваженнями творення нових норм права, а відповідно до статті 32 Конвенції, його роль стосується виключно тлумачення й застосування норм Конвенції та Протоколів до неї.

Відтак, колегія суддів не погоджується з доводами засудженого, що суд першої інстанції не застосував вимоги та відповідну практику ЄСПЛ, а також щодо відсутності реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі в Україні на підставі чинних вимог кримінального законодавства.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 розділу І Закону України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року,статей 81, 82 КК України, частин 12 та 13 статті 154 Кримінально-виконавчого кодексу України, Наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 «Про визначення ступеня виправлення засудженого» затверджено Порядок визначення ступеня виправлення засудженого, Методику визначення ступеня виправлення засудженого та Форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації.

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно Методики ступінь виправлення засудженого відображається у висновку щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), основною метою висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання або можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, при цьому, якщо бал варіюється від «0» до «64» включно, то засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 Кримінального кодексу України;якщо бал становить «65» та вище, то засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 Кримінального кодексу України.

З огляду на зазначене, враховуючи висновок комісії щодо ступеня виправлення засудженого,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання у виді довічного позбавлення волі своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, апеляційних підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2