Справа № 442/2586/25
Провадження № 1-кп/442/235/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових № 000043 від 12.02.2025 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусавка, Менського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , інваліда 2-ї групи, не депутат, не адвокат, відносно якого 24.08.2023 Сколівським відділом Стрийської окружної прокуратури скеровано в Сколівський районний суд Львівської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 259 КК України,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,-

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що 12.02.2025 о 12 годин 32 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в селі Болехівці, Дрогобицького району, Львівської області, точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, умисно, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою, за допомогою мобільного телефону марки «Neffos A5» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із абонентським номером НОМЕР_3 , зателефонував на спеціальну лінію «102» Головного управління Національної поліції й повідомив їм завідомо неправдиву інформацію про загрозу вибуху ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що призвело до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення та було зірвано нормальний режим роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у здійсненні завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи інших тяжких наслідків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 послідовно та в повній мірі підтвердив обставини вчиненого ним злочину. У вчиненому злочині щиро розкаюється, визнає та просить суд суворо його не карати.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим ОСОБА_5 ,його винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що він правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

При таких обставинах суд вважає, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 259 КК України, оскільки він, своїми протиправними діями вчинив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи інших тяжких наслідків.

При призначенні покарання обвинуваченому, суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засуджених є їхнє виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. З урахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, то таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховуєступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винного, інваліда 2-ої групи, раніше не судимого, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря - нарколога не знаходиться, однак знаходиться на обліку у лікаря - психіатра та обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ,згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта, ОСОБА_5 виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовим порушенням, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, також виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно-вольовим порушенням. Тому в період інкримінованих йому дій не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дівї та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Частиною ч. 2 ст. 504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.

Суд дійшов до переконання, що наведені вище пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України, і впливають на можливість пом`якшення йому покарання, також враховуючи особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, його стан здоров`я, а тому виправлення і перевиховання ОСОБА_5 можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.На підставі ст.ст. 20, 92, 93, 94 КК України, ч.2 ст. 504 КПК України слід застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Судових витрат не має.

Зняти арешт накладений Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2025 року.

З речовими доказами слід поступити відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України.

На час слухання кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі;

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

На підставі п.2 ч.3 ст. 76 КК України:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст.ст. 20, 92, 93, 94 КК України, ч.2 ст. 504 КПК України застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - скасувати та негайно звільнити ОСОБА_5 з під варти в залі судового засідання.

Зняти арешт накладений Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2025 року на мобільний телефону марки «Neffos A5» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із абонентським номером НОМЕР_3 .

Речовий доказ: телефон марки «Neffos A5» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із абонентським номером НОМЕР_3 на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області - конфіскувати у власність держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1