КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/2230/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1934/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000135 від 03.01.2024 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Степне Первомайського району Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, розлученого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну двох років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покладено на Обухівський районний відділ філії державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області.

Цивільний позов задовольнено частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовлено.

Згідно вирок суду, 01 січня 2024 року близько 20 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_6 , на ґрунті ревнощів, перебуваючи в стані емоційної напруги, яка супроводжувалася у нього почуттям образи та злості на ОСОБА_6 , але не досягала фізіологічного афекту та іншого емоційного стану, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, стоячи навпроти ОСОБА_6 , маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 не менше двох ударів кулаками правої та лівої рук по обличчю та по правій частині грудної клітки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми та саден в ділянці правого ока, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та правобічного гідропневмотораксу, переломів 3-11 ребер справа, підшкірної емфіземи праворуч, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання та ухвалити новий вирок, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке буде співрозмірним його діянням, особі та іншим обставинам справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпілий вказує, що суд вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, належним чином не мотивував свого рішення та фактично не врахував ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також його наслідки. Також суд не врахував особу обвинуваченого, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічні дії, кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, а також побиття потерпілого в грудні 2023 року, за яке він не звертався до правоохоронних органів. На переконання потерпілого, попередні побиття, як і інкриміноване наразі ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, він вчиняв у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, що судом не встановлено.

На думку апелянта, схильність обвинуваченого до вчинення нових кримінальних правопорушень, пов`язаних із нанесенням тілесних ушкоджень навмисно із наслідками, призвела до вчинення ним нового вже тяжкого кримінального правопорушення, що жодним чином не свідчить про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування реального покарання.

Також апелянт звертає увагу, що обвинувачений заподіявши йому тілесні ушкодження та скориставшись його безпорадним станом, забрав у нього мобільний телефон, який був вилучений у обвинуваченого та за фактами вчинення даного кримінального правопорушення внесено відомості до ЄРДР.

Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, в якій звертав увагу на відсутність підстав для її задоволення, оскільки потерпілий ОСОБА_6 фактично зізнався, що фактично він спровокував обвинуваченого на вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вказавши на законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

З приводу доводів апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, утримує трьох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого, який просив призначити покарання із позбавленням волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка згідно із ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав та врахував активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З урахуванням сукупності всіх обставин кримінального правопорушення, позиції потерпілого та даних про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд першої інстанції, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі, звільнивши на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням, передбачених ст.76 КК України обов`язків.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про безпідставність визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щирого каяття, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки така пом`якшуюча обставина судом першої інстанції не встановлювалась та відповідно не враховувалась, ні при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , ні при його звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, з огляду на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за аналогічні дії, кваліфіковані ч.2 ст. 125 КК України, що свідчать про його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, пов`язаних із нанесенням тілесних ушкоджень, то на переконання колегії суддів, вони є неспроможними.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що висновки суду мають ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, поведінку до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, соціально-демографічні властивості та соціально-психологічну характеристику. Також слід врахувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважити на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 раніше не судимий.

Згідно із наявною в матеріалах кримінального провадження ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.02.2024 ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито.

Враховуючи, що кримінальне провадження проти ОСОБА_7 було закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим, то останній вважається таким, що не має судимості. Закриття провадження через примирення означає, що обвинувальний вирок судом не ухвалюється, до винного не застосовується покарання, і відповідно, особа звільняється від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи потерпілогопро існування обставин, які свідчать про вчинення обвинуваченим раніше аналогічних злочинів, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки ОСОБА_7 вважається таким, що не має судимості.

Твердження потерпілого про існування іншого кримінального провадження щодо обвинуваченого, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Більш того, із дослідженої під час апеляційного розгляду вимоги про судимість вбачається, що інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_7 не існує і доказів про зворотнє потерпілим не надано.

Посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 на вчинення, на його переконання, обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, є неспроможними, оскільки зазначеніобставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, до того ж вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не інкримінувалось останньому і під час досудового розслідування.

Доводи потерпілого в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також його наслідків, на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і всі дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності.

Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі потерпілий, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покаранняпотерпілим до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги потерпілого щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0000135 від 03.01.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3