Провадження №1-кп/337/332/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого як внутрішньо переміщена особа: АДРЕСА_2 ,

у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000173 від 20.02.2025, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке мотивує тим, що під час досудового розслідування до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому було продовжено судом до 15.06.2025 включно. На теперішній час кримінальне провадження не розглянуто та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, раніше був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів,до затримання офіційно не працював, постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків не має, у зв`язку з чим з метою уникнення кримінальної відповідальності та подальшого відбування покарання за скоєне він може переховуватись від суду, а також надалі вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки вчинення корисливих злочинів є єдиним джерелом його прибутку. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили, оскільки вважають його необґрунтованим, ризики недоведеними, та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , де він раніше проживав у своїх знайомих протягом трьох місяців до грудня 2024 року та де він має намір мешкати після звільнення з-під варти. До затримання працював як різноробочий, мав певний дохід. Його мати померла, а батько перебуває на тимчасово окупованій території. Він розлучений, але має цивільну дружину. Наміру переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення не має.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 також зазначив, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання як внутрішньо переміщена особа, до затримання працював неофіційно та мав дохід, має цивільну дружину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Враховуючи дію в країні воєнного стану, ОСОБА_8 не може виїхати за кордон. Також зазначив, що ОСОБА_8 протягом певного часу мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , що письмово підтвердили мешканці цього будинку та сусіди. Просить змінити обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про зміну запобіжного заходу та зазначив, що подане клопотання є необґрунтованим, зокрема, достовірних даних про те, кому саме належить будинок, в якій сторона захисту просить визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та згоду власника на проживання в ньому ОСОБА_8 , не надано. Також відсутні достовірні дані, що ОСОБА_8 дійсно там колись проживав та може проживати у подальшому. Ідентифікувати осіб, які написали пояснення про місце проживання ОСОБА_8 , із поданих стороною захисту документів, не можливо. Наполягає на продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 при вирішення клопотання прокурора, а також обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника поклались на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту або з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ст.176, 177, 183, ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно положень п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2025 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк до 60 днів, а саме до 22.04.2025 включно та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60560,00 грн.

У подальшому, ухвалою суду від 17.04.2025 ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 15.06.2025 включно.

Також встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у тяжкому умисному корисливому злочині, який вчинено в умовах воєнного стану та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведення його винуватості.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суд враховує, що в межах розгляду даного клопотання суд не вправі давати оцінку належності та допустимості зібраних в ході досудового розслідування доказів, а лише визначає чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, суд вважає, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає встановленим та доведеним продовження існування ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово судимий, у т.ч. за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, відбував порання реально, звільнився у вересні 2022 року, але знову обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особистості та небажання стати на шлях виправлення. ОСОБА_8 офіційно неодружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має. Доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків стороною захисту не надано. Інформація про законні джерела доходу відсутні. Він зареєстрований в Бердянському районі Запорізької області, тобто на тимчасово окупованій території, за місцем реєстрації як ВПО у м. Запоріжжі до затримання фактично не проживав. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для його тримання під вартою.

На переконання суду, вказані обставини та усвідомлення суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, в сукупності вказують на можливість обвинуваченого переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш того, вказані вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Як вже зазначено, з урахуванням наявних ризиків такий запобіжний захід як особисте зобов`язання не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

До теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого, що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання як внутрішньо переміщеної особи, цивільної дружини, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, на переконання суду, не є тими стримуючими чинниками, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування тримання під вартою.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, в достатній мірі не забезпечать адекватне виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Більш того, доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 житла за адресою: АДРЕСА_3 , де він може проживати та знаходитись на цілодобовому домашньому арешті, не приймаються до уваги, оскільки достовірних даних про те, кому саме належить цей будинок, дозвіл власників/користувачів на проживання в ньому ОСОБА_8 , суду не надано. Письмові пояснення мешканців вул. Істоміна м. Запоріжжя щодо проживання ОСОБА_8 на вищевказаною адресою, на які посилається сторона захисту, без підтвердження їх осіб відповідними документами, є сумнівними, а інформація, яка в них міститься, а саме про дійсне проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою станом на 06.05.2025 (дата підписання пояснень), є невірогідною з огляду на те, що останній тримається під вартою з 20 лютого 2025 року.

Також суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Також суд враховує, що в даному випадку тримання під вартою не є безальтернативним, оскільки ОСОБА_8 має право внести заставу у встановленому судом розмірі.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним продовжити відносного обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

Таким чином, клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Керуючись ст.177, 178, 183, 314-316 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою у Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 02 серпня 2025 року включно, із заставою, як альтернативним запобіжним заходом у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, у разі внесення якої звільнити ОСОБА_8 з-під варти.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику та надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 04 червня 2025 року о 15.30 год.

Суддя ОСОБА_1