ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/391/25 Справа № 705/805/25 Категорія: ст. 81 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника установи ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.02.2025 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить, як слід розуміти вимоги його апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висловлена в суді першої інстанції позиція прокурора про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставною, оскільки цим ставиться під сумнів бездоганна виправна робота працівників ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)». Засуджений вважає, що прокурор не може робити таких висновків, якщо він не брав участі у виправленні та вихованні засудженої особи, а тому його висновки є необґрунтованими.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції не мав права брати до уваги дані про його попередні судимості та дані стосовно того, що не має відомостей про його працевлаштування, оскільки ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» є не трудовою колонією, а є виправною колонією, тобто, на думку засудженого ОСОБА_8 , фактично без місць працевлаштування. Вважає, що прокурор не мав права наполягати на відмові у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та не мав права заперечувати на цих підставах про задоволення його клопотання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, натомість вважав судове рішення законним та обґрунтованим, думку представника ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» ОСОБА_7 , який вважав, що засуджений ОСОБА_8 довів сумлінною поведінкою своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 КК України частину призначеного судом покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтуванням висновку суду першої інстанції про те, що засудженого не можна вважати таким, який сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Обґрунтованість цього підтверджується даними матеріалів провадження, з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» за вироком Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 30.05.2022 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, яким він засуджений до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Вказаний вирок набрав законної сили 29.06.2022 р. (а. пр. 24-27, 28).

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_8 : 16.06.2021 р., кінець строку: 16.07.2026 р., не відбута частина покарання станом на 17.02.2025 р. складала 1 рік 4 місяці 29 днів (а. пр. 18). Тобто, станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання (а. пр. 18).

Згідно довідки начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «СВК № 92» засуджений ОСОБА_8 під час перебування в СІЗО м. Черкаси характеризувався негативно, 5 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, під час відбування покарання в ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» характеризується позитивно, 7 раз заохочувався правами начальника установи, стягнень не мав (а. пр. 22).

Апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Під час його утримання в ДУ «Черкаський СІЗО» характеризувався негативно, 5 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. З 28.07.2022 р. відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)». За час відбування покарання характеризується позитивно, 7 раз заохочувався правами начальника установи. Має 5 погашених стягнень. На виробництві установи не працевлаштований (а. пр. 15 - оборот).

Враховуючи поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування покарання, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не вчинить нових кримінальних правопорушень після дострокового звільнення з установи виконання покарання і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд не вбачав підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком місцевого суду, що з огляду на вищевикладене, засуджений не довів зразковою поведінкою протягом усього строку відбування покарання, що він підлягає умовно-достроковому звільненню.

Апеляційний суд зауважує, що поведінка засудженого ОСОБА_8 , яка вказує на його виправлення, має бути стабільною під час всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення має бути викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що: висловлена в суді першої інстанції позиція прокурора про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставною, оскільки цим ставиться під сумнів бездоганна виправна робота працівників ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)»; що прокурор не може робити таких висновків, якщо він не брав участі у виправленні та вихованні засудженої особи, а тому його висновки є необґрунтованими; що суд першої інстанції не мав права брати до уваги дані про його попередні судимості та дані стосовно того, що не має відомостей про його працевлаштування, то ці доводи є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження не можна дійти безумовного та беззаперечного висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду.

При цьому окрім іншого, апеляційний суд також враховує, що згідно характеристики на засудженого, затвердженої Т.в.о. начальника ДУ «Старобабанівської ВК (№ 92)» майора внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_8 не відшкодував судові витрати згідно вироку за яким він засуджений та відбуває покарання і навіть не намагався її відшкодувати, хоча мав джерело доходу та/або майно поза нормами, які гарантують забезпечення базових потреб особи (процесуальні витрати в кримінальному провадженні, справа № 697/1325/21) у загальному розмірі 4290,50 грн. (а. пр. 20). Хоча під час апеляційного розгляду засуджений стверджував, що відшкодував судові витрати, але в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження цих обставин.

На переконання апеляційного суду всі ці обставини у своїй сукупності не дають апеляційному суду обґрунтованої та законної можливості дійти висновку про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , оскільки оцінюється поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, яка у даному випадку не була стабільною та завжди лише позитивною.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, вважає його обґрунтованим та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.02.2025 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді