ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/3722/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1646/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого чи його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Харкова від 25.06.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 23 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування ухвали Шевченківського районного суду м.Харкова від 25.06.2025 та про постановлення нової, якою просить звільнити його з-під варти під домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що жоден з ризиків, зазначених у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не доведено стороною обвинувачення.

Просить врахувати те, що наразі йде війна, а йому необхідно фінансово допомагати своїй родині та бути з ними поряд. Зазначає, що він хоче працювати та відраховувати в бюджет військовий збір, що допомогти своїй країні. Вказує, що він не має наміру переховуватися та буде з`являтися на кожне судове засідання.

Звертає увагу на те, що йому необхідне лікування в стоматології, тому наполягає на застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений, його захисник та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Від прокурора, обвинуваченого та його захисника жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі вони також не наполягали.

Беручи до уваги вищевказане, а також враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності обвинуваченого, його захисника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.1 ст.156, ч.2 ст.156 КК України, які згідно зі ст.12 КК України є нетяжкими, тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, не можна виключати можливість такого впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, а тому йому відомі анкетні дані потерпілих, засоби зв`язку та їх місцезнаходження.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.1 ст.156, ч.2 ст.156 КК України, зокрема значну кількість (понад десять) епізодів злочинної діяльності, останній може й надалі вчиняти злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, судом першої інстанції було в сукупності оцінено всі обставини відповідно до вимог ч.1 ст.178 КПК України, такі як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, а також те, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, його стан здоров`я дозволяє утримуватися під вартою, та вирішено продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого на 60 днів.

Судом першої інстанції вивчалася можливість зміни щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, проте враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також реальне існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зроблено висновок, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також запобігти спробам вчинити ним дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, з огляду на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , пов`язані із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд першої інстанції відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, вирішив не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, які інкримінуються ОСОБА_6 , враховуючи їхню тяжкість, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що наразі йде війна, а йому необхідно фінансово допомагати своїй родині та бути з ними поряд, а також те, що він бажає працювати, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які йому інкримінуються, і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправних діянь.

Тим більше, колегія суддів зазначає, що самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи, які полягають у тому, що ОСОБА_6 необхідно лікуватися, на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із захворюваннями, перебування в умовах СІЗО.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв від ОСОБА_6 про порушення його права шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Харкова від 25.06.2025 про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.1 ст.156, ч.2 ст.156 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 23.08.2025, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4