Справа № 156/1484/24 Провадження №11-кп/802/268/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000960 за апеляційною захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Казанка Казанківського району Миколаївської області, громадянин України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, раніше притягався до кримінальної відповідальності, має судимість, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.390 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ст.72 КК України за сукупністю вироків (з урахуванням вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.07.2016 у справі № 318/3157/15-к, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 у справі № 318/3157/15-к, ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.07.2022 у справі № 556/1235/22) визначено ОСОБА_8 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою (з можливістю внесення застави) у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», із визначенням для обвинуваченого застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Визначено обчислювати за цим вироком ОСОБА_8 строк покарання у виді позбавлення волі з часу його фактичного затримання, тобто з 14.11.2024.

Зараховано строк попереднього ув`язнення з часу затримання ОСОБА_8 (з 14.11.2024) до моменту постановлення цього вироку (до 16.01.2025 включно) в строк відбування призначеного судом покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.07.2016 у справі № 318/3157/15-к був засуджений за ч.1 ст.185, ч.1 ст.115 КК України із призначенням покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 у справі № 318/3157/15-к вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасовано в частині засудження за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості, призначено засудженому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі. Надалі, ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.07.2022 у справі № 556/1235/22 ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі строком 3 роки 10 місяців 11 днів, засуджений направлений для відбування покарання до Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)».

ОСОБА_8 06.09.2022 прибув до Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)», розташованої за адресою: вул. Барона Штейнгеля, буд. 92-А, с. Городок, Рівненський район, Рівненська область, для відбування покарання у виді обмеження волі. Адміністрацією установи ОСОБА_8 був ознайомлений з вимогами ст.390 КК України, ст.10, ст.59 КВК України, з Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затв. наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, зареєстр. у Міністерстві юстиції України 05.09.2008 за № за № 1010/32462, іншими нормативно-правовими актами, котрі регламентують порядок та умови відбування покарання засудженими до обмеження волі, попереджений про дотримання режиму утримання, встановлених правил проживання та правил поведінки в громадських місцях, а також про кримінальну відповідальність за порушення та невиконання зазначених норм.

Між державною установою «Городоцький виправний центр (№131)» та ОСОБА_8 укладений строковий трудовий договір від 06.09.2024 № Т-111, згідно з яким обвинуваченого було залучено до праці на контрагентському об`єкті Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», розміщеному за адресою: вул. Інтернаціональна, буд. 62, с. Бортнів, Володимирський район, Волинська область.

Згідно з рознарядкою засуджених, котрі залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за межами установи від 13.11.2024, обвинуваченого було направлено для виконання робіт з видобутку вугілля на виробничу дільницю Шахта «Бужанська», розташовану за межами с. Бортнів Володимирського району Волинської області.

Засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та 13.11.2024 близько 9 год 00 хв, маючи умисел на самовільне залишення місця обмеження волі, без належного дозволу та за відсутності законних підстав для того самовільно залишив місце обмеження волі (територію контрагентського об`єкту ДП «Волинь вугілля»), вийшов за огороджену територію виробничої дільник та пішов у напрямку м. Нововолинська Володимирського району Волинської області.

Обвинуваченого виявлено та затримано співробітниками Відділення поліції №1 (місто Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області 14.11.2024 о 09 год 10 хв на території покинутої будівлі за межами населеного пункту с. Верба Володимирського району Волинської області.

В поданій апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у частині призначеного покарання. Вказує на те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість, активно сприяв розкриттю злочину, завдані будь-кому збитки відсутні. Зазначає про те, що ОСОБА_8 залишив місце обмеження волі так як інші засуджені йому погрожували фізичною розправою і він боявся за своє життя. Просить вирок суду змінити та призначити покарання за ч.1 ст.390 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно призначити покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду у частині призначеного покарання, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.390 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приписами ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, конкретні обставини його вчинення, дані про особу винного, який не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра за зареєстрованим місцем проживання, раніше притягався до кримінальної відповідальності, має судимість, не працевлаштований, тривалий час відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, є неодруженим, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дитину.

Також судом враховано і наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання винного, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що у даному випадку призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі покарання в межах санкції ч.1 ст.390 КК України, із врахуванням положень ч.1 ст.71, ст.72 КК України буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 погоджується й апеляційний суд, оскільки саме таке покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання.

Доводи апеляційної скарго про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість, активно сприяв розкриттю злочину, будь-яких збитків завдано не було, не є переконливими як підстави для пом`якшення покарання, оскільки обвинуваченим вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення в період відбування покарання, при цьому останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що в своїй сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 є особою схильною до протиправної поведінки та належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому більш м`яке покарання не сприятиме попередженню вчинення нових злочинів.

Отже, стороною захисту не наведено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду таких обставин також не встановлено.

Призначене судом ОСОБА_8 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: