Справа № 461/8855/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/712/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28.07.2025 року, у кримінальному провадженні № 0002400, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю :

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28.07.2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» строком на 60 діб, тобто до 25 вересня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_7 заставу для забезпечення виконання обов`язків визначених КПК України, у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960,00 грн., після внесення якої обвинувачений ОСОБА_7 звільняється з-під варти під заставу.

У разі внесення застави та з моменту його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, буде покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 25 вересня 2025 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, ОСОБА_7 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Суд першої інстанції в ухвалі зазначив про те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_7 28.02.2025 був застосований захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн., а в подальшому ухвалами суду від 16.04.2025, 04.06.2025 було продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211 960,00 грн.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено як і не підтверджено, що інші запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає оскаржену ухвалу незаконною через неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор у черговий раз не довів наявність вказаних обставин, а тому суд мав підстави відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити міру запобіжного заходу, зменшивши розмір застави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд незаконно надав перевагу доводам сторони обвинувачення зазначеним у клопотанні прокурора та не врахував доводи сторони захисту. Оскільки клопотання прокурора не відповідає вимогам ч.3 ст.184 КПК України та задовольняючи таке клопотання прокурора, суд перейняв на себе невластиві суду функції сторони обвинувачення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт наполягає, що суд не взяв до уваги практику Європейського Суду з цього питання.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили апеляційну скаргу задовольнити та застосувати до обвинуваченого домашній арешт або зменшити розмір застави, думку прокурора ОСОБА_8 , яка просила залишити без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, які не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, даних про його особу та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Апеляційні вимоги захисника не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи захисника обвинуваченого не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не наведені переконливі докази наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК не підтверджено, оскільки в ухвалі зазначені інші рішення на підставі яких приймались рішення про обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який зменшили, не знайшли підтвердження та стороною захисту не були спростовані в апеляційній скарзі.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28.07.2025 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: