Справа № 449/1260/25
Перемишлянський районний суд Львівської області
УХВАЛА

25.08.2025 м.Перемишляни

слідчий суддя Перемишлянського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 в порядку ст.206 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

25.08.2025 року скаржник ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області, в якому просить: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити до Перемишлянського районного суду Львівської області ОСОБА_2 для з`ясування підстав позбавлення волі та визнати незаконними затримання татримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 22.08.2025 року і негайно його звільнити як незаконно затриманного.

Клопотання обгрунтоване тим, що його знайомого ОСОБА_2 18.08.2025 р. приблизно о 20:00 годині в Сихівському районі працівники Перемишлянського РТЦК зупинили та проти власної волі вони змусили його сісти в їхній автомобіль та відвезли у Перемишлянський РТЦК. Наступного дня вони відвезли його в м. Жовква для проходження ВЛК. Після цього знову повернули в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перебування в даному РТЦК ОСОБА_4 повідомив комісарів, що з 2007 р. є охрещеним Свідком Єгови. При собі він мав Довідку, що підтверджує це. Також він звертався із проханням прийняти від нього заяву про заміну військової служби на альтернативну невійськову. Проте, за словами ОСОБА_5 , працівники ТЦК відмовлялися прийняти в нього цю заяву та ігнорували його бажання пройти альтернативну службу. Крім того в нього було відібрано телефон та позбавлено можливості зв`язатися з рідними. В п`ятницю 22.08.2025 року комісари ІНФОРМАЦІЯ_4 , не зважаючи на волевиявлення та особисті релігійні переконання ОСОБА_2 , примусово відвезли його в одну із військових частин у Хмельницькій обл. Однак вкінці цього ж дня вони знову привезли ОСОБА_6 в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином вже 4-ту добу працівники Перемишлянського РТЦК незаконно утримують ОСОБА_2 . ОСОБА_7 в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 подав заяву про незаконне утримання та примусову мобілізацію він зазначив що є віруючим і не може виконувати військову службу. Працівники поліції не дозволили сфотографувати його заяву та пояснення. Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 повідомив службовим особам зазначеного державного органу про те, що належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні, і його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому він не підлягає призову на військову службу за призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч. 4 ст. 35 Конституції України. З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою, мій довіритель намагався подати письмову заяву про те, щоб йому замінили спосіб виконання моїх обов`язків з військового на невійськовий і він міг би виконувати альтернативну (невійськову) службу, приносячи користь державі, однак службові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовили йому у прийнятті та розгляді відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань ОСОБА_2 надав службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_4 довідку про приналежність до релігійної організації Свідків Єгови. Незважаючи на це, вважає, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправно утримують мого довірителя ОСОБА_2 , незаконно позбавляючи його волі та силоміць, проти його сумління, з порушенням його конституційного права на свободу релігії, погрожують відправити його знов до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби. ОСОБА_3 особисто, 22.08.2025 року, близько 16:06, мною особисто, засобами телефонного зв`язку повідомив місцевий підрозділ Національної поліції про вчинення щодо ОСОБА_2 зазначених вище злочинних дій з боку службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак працівники правоохоронних органів належно не зреагували на вказане повідомлення та не припинили відповідні злочини. Крім того, працівники ТЦК змусили підписати ОСОБА_5 від мобілізацію та ознайомлення з відповідальністю за це по статті 336 Кримінального кодексу України.

Дослідивши вказане клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.

Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований КПК України.

Отже, всі зазначені положення стосуються випадків затримання особи і її тримання у відповідних державних установах, які спеціально створені для утримання слідчо-заарештованих осіб, тобто осіб, які є учасниками кримінального провадження. Таке положення є необхідною умовою застосування норми ст. 206 КПК України.

З аналізу ч. 2 ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку. Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд, у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів, ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_2 до слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області з клопотанням, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити незаконно затриманого ОСОБА_2 .

Із вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_3 звертаючись в інтересах ОСОБА_2 із відповідним клопотанням не погоджується із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаними з мобілізацією відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Указу Президента України № 69/2022 « Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Незгода із діями працівників ТЦК та СП не відноситься до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, заявник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України клопотання, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу скаржника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту представник заявника вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України та доповнено основний Закон окремими статтями.

Зокрема, Конституцію України було доповнено статтею 131-2, за частинами першої, третьої та четвертої якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура та виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно ч.2 ст.1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом або коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй. Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

За змістом статті 131-2 Конституції України необхідність її додаткової регламентації законом передбачена частиною четвертою цієї статті щодо встановлення винятків представництва в суді адвокатами, зокрема, визначення поняття малозначності справ.

Натомість частини перша та третя статті 131-2 Конституції України не вимагають необхідності їх додаткової законодавчої регламентації, а чинні до введення в дію статті 131-2 Конституції України положення частини другої статті 58 та частини першої статті 64-1 КПК України щодо представництва юридичних осіб, не відповідають зміненим конституційним нормам. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду по справі №910/23346/16 від 13 березня 2018 року.

Слід зазначити, що вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу. Жодних доказів того, що ОСОБА_3 є адвокатом, до матеріалів скарги додано не було.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що при зверненні до суду зі скаргою, порушено чинний порядок представництва особи в суді.

Керуючись ст.2, 7, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 поданої в порядку ст.206 КПК України - відмовити.

Копію ухвали для перевірки інформації викладненої в скарзі ОСОБА_3 скерувакти в спеціалізовану прокуратуру в сфері оборони Західного регіону.

У відповідності до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1