ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/7919/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1885/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000593 від 28.05.2024 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 -задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою 06 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його реєстрації. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що стороною обвинувачення не доведено обгрунтованості клопотання про продовження строку тримання під вартою. Вважає, що ризики, передбачені пунктами 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України відсутні. Обвинувачений має позитивну характеристику. Захисник вважає, що дії обвинуваченого кваліфіковано неправильно, він надає сталі свідчення щодо обставин з початку досудового розслідування. Версія сторони захисту не була взята до уваги, що призвело до невірного висновку. У кримінальному провадженні вже досліджені письмові докази.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому він просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід. Зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, є необгрунтованими, не забезпечує свідків, не надає обгрунтованих доказів, чим затягує судовий розгляд. З урахуванням часу перебування кримінального провадження у суді першої інстанції, вважає необхідним звернути увагу на дотримання розумних строків. Зазначає, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем та має бажання повернутися до служби в порядку статті 616 КПК України. Не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України продовжує існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаному ризику, з чим погоджується апеляційний суд.

Поряд з цим, суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені пунктами 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України прокурором не доведені, враховуючи, що свідки та потерпіла вже допитані безпосередньо судом першої інстанції, у зв`язку із чим, ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченого відсутній, а наявність інших ризиків прокурором не доведена відповідними доказами.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, є мотивованим, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть особи. Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого та клопотання ОСОБА_7 не спростовують наявності вказаного ризику.

Щодо посилання захисника на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, суд апеляційної інстанції зазначає, що вирішуючи питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Щодо посилання обвинуваченого на те, що він є військовослужбовцем та бажає продовжити проходити військову службу, колегія суддів зазначає, що порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби визначений положеннями статті 616 КПК України, відповідно до яких обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім окремих категорій осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, визначених цією статтею, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу. Питання щодо застосування положень статті 616 КПК України не вирішується судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, в порядку статті 422-1 КПК України.

Щодо посилання обвинуваченого на тривалий судовий розгляд та його затягування прокурором, колегія суддів вважає безпідставними та зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду першої інстанції 01.10.2024. Відповідно до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було обрано 29.05.2024. Відповідно до журналу судового засідання від 07.08.2025 прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту двох свідків, у зв`язку з їх неможливістю прибути до суду. Крім того, судове засідання було відкладене до 25.09.2025 за клопотанням захисника обвинуваченого, з метою узгодження з ним правової позиції.

У рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 року ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи. Враховуючи обставини пред`явленого обвинувачення, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу та спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: