УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 529/465/23

провадження № 51-2953 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року стосовно виправданого ОСОБА_5 ,

установив:

За вироком суду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , особу з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, раніше не судимого, визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Прокурор оскаржував виправдувальний вирок в апеляційному порядку з підстав неповноти судового розгляду, порушення кримінального процесуального закону, наявності в діях виправданого іншого складу кримінального правопорушення, безпідставного визнання недопустимості доказів із формальних підстав, порушення процедури допиту свідків та неправильної оцінки їхніх свідчень.

Оскаржуваною ухвалою колегія суддів Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора залишила без задоволення, а виправдувальний вирок Диканського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2024 року- без змін.

Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев лісових насаджень, що заподіяла істотну шкоду та встановлених судом першої інстанції обставин, визнаних судом недоведеними, ОСОБА_5 обвинувачувався органом досудового розслідування в тому, що у період з 13 по 14 грудня 2021 року, перебуваючи на території лісопосадки в урочищі «Яблучне», розташованому поблизу земельної ділянки неподалік с. Цапівка Богодухівського району Харківської області, не маючи права здійснювати порубку дерев на зазначеній території територіальної громади, використовуючи бензопилу, здійснив незаконну порубку 14 дерев (8 сироростучих та 6 сухостійних) порід: «дуб», «клен» та «груша», завдавши комунальній власності територіальної громади збитків, які відповідно до висновку експерта від 16 лютого 2023 року № СЕ-19/121-23/2896-ЕК становлять 35 720 грн.

У касаційній скарзі прокурор наводить аналогічні за своїм змістом доводи апеляційної скарги та, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового апеляційного розгляду кримінального провадження.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо мотивів виправдання ОСОБА_5 , а саме:

- місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та, незважаючи на те, що в ході судового розгляду було визначено повний порядок дослідження доказів, провів судовий розгляд без участі потерпілої особи, а також не провів допит представника потерпілої особи;

- за відсутності достатніх доказів щодо наявності в діях ОСОБА_5 елементів складу злочину, передбаченого ст. 246 КК України, фактично встановлено обставини, які свідчать про наявність у його діях менш тяжкого кримінального правопорушення, але, незважаючи на це, суд не вжив заходів для допиту представника потерпілої особи та не здійснив перекваліфікацію дій;

- судом безпідставно визнано недопустимими доказами протокол огляду місця події від 11 січня 2022 року та подальшу експертизу з підстав несвоєчасного проведення огляду після виявлення ознак кримінального правопорушення, незазначення номера кримінального провадження у протоколі огляду місця події та відсутності підпису одного з понятих, який брав участь у проведенні огляду;

- процесуальний закон, на його думку, не містить імперативної норми, яка зобов`язує слідчого провести огляд місця події негайно після виявлення ознак кримінального правопорушення, а висновки суду про те, що відсутність підпису понятого у протоколі огляду може призвести до недопустимості протоколу, не відповідають вимогам процесуального закону;

- вважає, що єдиним формальним порушенням при складанні протоколу огляду є незазначення номера кримінального провадження, що не могло вплинути і не вплинуло на права та інтереси учасників кримінального провадження;

- зазначає, що місцевим судом допущено численні порушення процедури судового розгляду, а саме: у судовому засіданні 21 червня 2023 року проводився допит свідка ОСОБА_6 - батька ОСОБА_5 , який одразу після встановлення його анкетних даних відмовився від надання показань у справі. При цьому суд не з`ясував, чи отримав ОСОБА_6 пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи вони йому зрозумілі, чи потребує він роз`яснень. Головуюча суддя у справі звернулася до захисника з проханням роз`яснити свідку його право відмовитися від надання показань щодо свого сина. Вважає, що такі дії головуючої судді порушують процедуру проведення допиту свідка. Разом із тим, після відмови у наданні показань свідок ОСОБА_6 надав певні пояснення по суті справи, при цьому не був приведений до присяги головуючою суддею, що також є порушенням вимог ст. 352 КПК України;

- місцевим судом допущено порушення КПК України під час допитів свідків сторони обвинувачення, оскільки в матеріалах справи відсутні розписки про вручення пам`яток свідкам, перед початком допиту не з`ясовувалося, чи отримували вони пам`ятки про права та обов`язки, чи зрозумілі вони їм, та чи потребують роз`яснення;

- зазначених свідків було допитано в режимі відеоконференції з приміщення Богодухівського районного суду Харківської області. При цьому від свідків не надходило клопотань про проведення допиту в режимі відеоконференції, суд не ухвалював відповідних рішень, судовий розпорядник не встановлював особи свідків, а пам`ятки про права та обов`язки їм не вручалися;

- вважає, що суд неправильно оцінив показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що особисто бачили, як ОСОБА_5 розпилював свіжоспиляні дерева.

Зазначені доводи апеляційної скарги, на думку, прокурора залишись поза увагою апеляційного суду, а тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів Касаційного кримінального суду, апеляційний суд дотримався у повному обсязі.

Як убачається із змісту ухвали апеляційного суду, ОСОБА_5 винуватим себе не визнав та пояснив, що збирав сухостій, а не спилював дерева. Сторона обвинувачення посилалася на речовий доказ - використання бензопили. Проте згадка про бензопилу не доводила її протиправне використання. Також були відсутні докази того, що саме ОСОБА_5 спилював дерева.

Апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, зокрема - протокол огляду місця події було складено через 18 днів після виявлення правопорушення. У зв`язку з цим цей доказ втратив доказову силу, оскільки не дозволяв чітко встановити факт порубки.

Довід прокурора про те, що суддя не роз`яснив права свідку та переклав це на захисника, апеляційний суд спростував, зазначивши, що свідок скористався правом не давати показання відповідно до ст. 63 Конституції України.

На твердження прокурора про порушення процедури допиту свідків - невручення пам`яток, проведення відеоконференції з порушенням - апеляційний суд відповів, що свідки є працівниками поліції, а прокурор не довів, як ці порушення вплинули на зміст їхніх показань. При цьому ідентифікація та приведення до присяги були здійснені.

Прокурор вважав, що суд неправильно оцінив показання свідків про порубку дерев, оскільки вони бачили ОСОБА_5 з пилкою біля спиляних дерев. Апеляційний суд, спростовуючи ці твердження, зазначив, що ніхто не бачив, як виправданий особисто спилював дерева. При цьому кількість дерев не була зафіксована, а трасологічна експертиза не проводилася.

Суд апеляційної інстанції вважав, що жоден з доводів прокурора не є достатнім для скасування виправдувального вироку. Усунення суперечностей, відсутність достовірної доказової бази, а також процедурні порушення слідства - все це створювало сумніви, які згідно з презумпцією невинуватості тлумачились на користь ОСОБА_5 .

Також апеляційний суд проаналізував довід прокурора про те, що не було допитано представника потерпілого. Колегія суддів апеляційного суду зазначила, що участь потерпілого чи його представника відповідно до вимог КПК України не є обов`язковою під час судового слідства. Тому той факт, що суд його не допитав, не можна вважати істотним порушенням вимог процесуального закону. При цьому представник потерпілого був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про його відкладення.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що у цьому випадку, коли всі обставини можливо було з`ясувати без участі представника потерпілого, його присутність, за умови належного повідомлення, не була обов`язковою.

Щодо доводів прокурора про можливість перекваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 356 КК України (самоправство) або ст. 185 КК України (крадіжка) колегія суддів Касаційного кримінального суду вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать встановлених судом першої інстанції фактичним обставинам цього провадження. Крім того, в суді першої інстанції прокурор не змінював обвинувачення і не просив перекваліфікувати дії виправданого за одною із зазначених статей Кодексу.

Таким чином, твердження прокурора про можливу перекваліфікацію є юридично необґрунтованими.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції за результатами судового розгляду всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив кожен доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Суд дійшов правильного висновку, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жоден довід апеляційної скарги прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання.

Положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційний суд погодився, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки постановлений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог кримінального процесу, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення. Тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачала.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2025 року стосовно виправданого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3