УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 569/9398/24

провадження № 51-3500ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої

ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2025 року

у кримінальному провадженні № 0000073 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки

України, уродженки та жительки

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 111 КК - на строк 15 років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ч. 5 ст. 111-1 КК - на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих та /або адміністративно-господарських функцій на строк 15 років та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування пов`язані

з виконанням адміністративно-розпорядчих та /або адміністративно-господарських функцій строком 15 років та з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості державній безпеці України, а саме надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, та у добровільному обранні до незаконних органів влади, створених

на тимчасово окупованій території, вчинених за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 10 вересня 2023 року, погодилась на пропозицію представників окупаційної адміністрації щодо реєстрації її «кандидатом в депутати Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки»

від партії «Єдіная Росія».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно, в умовах воєнного стану, всупереч державному суверенітету України та законодавству України ОСОБА_5 10 вересня 2023 року, перебуваючи у невстановленому місці на тимчасово окупованій території Луганської області, взяла участь у незаконних «виборах», організованих окупаційною адміністрацією російської федерації, як «кандидат в депутати Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки», чим вчинила дії, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи громадянкою України, обізнаною

про узурпацію влади на тимчасово окупованій території Луганської області окупаційною адміністрацією держави-агресора та її дії, спрямовані на порушення державного суверенітету України, 10 вересня 2023 року, перебуваючи

у невстановленому місці на тимчасово окупованій території Луганської області, добровільно взяла участь у незаконних «виборах» як «кандидат в депутати Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки», та

за їх результатами була обрана як депутат до незаконного органу влади, створеного

на тимчасово окупованій території - «Ради Сєвєродонецького муніципального округу Луганської Народної Республіки».

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженої, просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи.

В обґрунтування зазначених вимог вказує на те, що сторона обвинувачення не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, котрі самостійно чи

в сукупності доводили б «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Вказує, що судами належним чином не встановлено, а органом досудового розслідування та/або державного обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, зокрема, мотиви вчинення ОСОБА_5 інкримінованого їй протиправного діяння, а також той факт, чи

є фактичні обставини справи, відображені у матеріалах кримінального провадження,

у тому числі, викладені в мережі «Інтернет», відповідних телеграм-каналах, інших інформаційних ресурсах, тощо, фактами (обставинами), що відповідають дійсності. Вважає, що судами належним чином не враховано, що фізичний та/або

психічний примус та/або крайня необхідність є обставинами, які можуть

виключати кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 111, 111-1 КК. Звертає увагу на те, що процедура «in absentia» є відносно новою для України; водночас на практиці виникає ряд проблем, пов`язаних із її застосуванням, в тому числі щодо повідомлення належним чином підозрюваної (обвинуваченої). Наголошує на безпідставності призначення ОСОБА_5 найсуворішого виду та розміру покарання.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК, послався на докази, що зібрані

у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Як зазначив суд у вироку, ухвалою колегії суддів від 15 січня 2025 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК. Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 , а також інформація

про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог

ст. 323 КПК.

Також суд вказав про те, що приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя Рівненського міського суду в ухвалі суду від 02 травня 2024 року виходив з того, що інкриміновані обвинуваченій злочини та її поведінка узгоджуються з вимогами, зазначеними у ч. 2 ст. 297-1 КПК; відповідною ухвалою суду надано дозвіл

на здійснення спеціального досудового розслідування щодо обвинуваченої.

З огляду на положення КПК та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд першої інстанції зазначив, що повістки про виклик ОСОБА_5 , повідомлення їй

про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та на стадії судового розгляду надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК шляхом публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» у рубриці «Оголошення» та

на офіційному веб-сайті Рівненського міського суду Рівненської області, сайті Офісу Генеральної прокуратури; копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_5 , на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК направлялись (надавались) захиснику; будь-які клопотання (заяви) від обвинуваченої на адресу суду не надходили.

Після постановлення ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_5 , відповідно до вимог

ст. 42 та ч. 4 ст. 46 КПК, п. 8 ч. 2 ст. 51 КПК та ч. 2 ст. 297-5 КПК реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснював її захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК заходів, для виклику ОСОБА_5 , щоб забезпечити останній можливість безпосередньо та через призначеного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування. У судових засіданнях призначеного до розгляду кримінального провадження брав участь захисник ОСОБА_4 , який також здійснював захист обвинуваченої на стадії досудового розслідування і обізнаний

з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Разом із тим, судом вживалися заходи про виклик обвинуваченої ОСОБА_5

для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст. 323 КПК; повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» (№ 232 (7892 від 15 листопада 2024 року; № 6 (7931 від 7 січня

2025 року), а також на офіційному сайті Рівненського міського суду Рівненської області; захисник обвинуваченої здійснював дії, спрямовані на захист обвинуваченої: брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах, заперечував запропоновану прокурором міру покарання для його підзахисної.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважав, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя; вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена ОСОБА_5 була проінформована належним чином про дати розгляду провадження, а також дотримані її права на представництво у суді.

Як убачається з оскарженого вироку, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив дані, що містяться:

- у протоколі огляду від 10 січня 2024 року мережі Інтернет, а саме:

1) сайту «Луганский Информационный Центр», який є інформаційним ресурсом та на якому є стаття від 09 листопада 2022 року з назвою «Выборы в парламенти органы самоуправления пройдут в ЛНР в сентябре 2023-го - ОСОБА_6»,

де зазначено, зокрема, що голова парламенту, секретар Луганського регіонального відділення всеросійської політичної партії «Единая Россия» ОСОБА_6 повідомив, що вибори до так званого «Народного Совета ЛНР» та органів місцевого самоврядування так званої «ЛНР» пройдуть у вересні

2023 року, а також повідомив, що органи місцевого самоврядування будуть створені вперше;

2) сторінки інформаційного ресурсу «Forbes.ru», де виявлено статтю

від 15 червня 2023 року з назвою «ЦИК назначил выборы в ДНР, ЛНР, Запорожской и Херсонской областях», зі змісту якої вбачається, що проведення на тимчасово окупованій території Луганської області так званих «виборів»

в місцеві «парламенти та ради» заплановано окупаційною владою на 10 вересня 2023 року, та всього у цих регіонах буде проведено близько 80 виборчих компаній; також зазначено, що нові регіони були приєднані до складу росії в ході проведення так званої «спецоперации» в кінці вересня 2022 року після відповідних референдумів;

3) сайту «ТАСС», яким підтверджується виявлення статті від 10 вересня

2023 року з назвою «Итоговая явка на выборах ЛНР составила 72,53%»,

де зазначено, зокрема, що виборчі комісії приступили до підрахунку голосів

на тимчасово окупованих територіях України за результатами голосування

на виборах депутатів різного рівня в «ЛНР», та явка виборців склала 72,53%, самі вибори проходили у період з 08 по 10 вересня 2022 року, про що повідомила заступник голови парламенту «ЛНР» ОСОБА_7 ;

- протоколі огляду інтернет-сторінки інформаційного ресурсу від 11 січня 2024 року месенджеру «Telegram», що підтверджує наявність публікації у вигляді тексту, датованого 20 вересня 2023 року з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Пофамильный список «депутатов»; вищевказаний розділ мережі Інтернет вільно доступний

для огляду необмеженому колу користувачів зазначеної мережі; у вказаній статті міститься інформація про те, що 19 вересня 2023 року в окупованому Северодонецьку, відбулось перше засідання так званого «Совета городского округа города Северодонецк»; надалі, під час огляду веб-сайту виявлено список депутатів «лнр»

де серед інших значиться під № 4 ОСОБА_5 ;

- протоколі огляду від 31 січня 2024 року мережі Інтернет, а саме сайту «ТВОЙ ГОРОД», який є мережевим виданням із публікацією від 13 вересня 2023 року з назвою «Список депутатов Северодонецкого муниципального округа», у якій міститься інформація

про те, що у неділю 10 вересня в так званій «луганській народній республіці» завершились вибори депутатів «народного совета «лнр» и депутатов советов городов «лнр» первого созыва по единому избирательному округу», а також вказується,

що явка виборців склала 52,96% та виборча комісія опублікувала інформацію про те, хто пройшов в депутати «Совета Северодонецкого муниципального округа»; при цьому у вказаному списку під № 4 від партії «Единая Россия» зазначено - ОСОБА_5 ;

Також під час огляду виявлено публікацію від 19 вересня 2023 року з назвою «Сьогодні у тимчасово окупованому росіянами Сєвєродонецьку відбувся перший збір колаборантів під назвою «сонет городского округа Северодонецка», яка розміщена

на інформаційному ресурсі «Северодонецк», у якій вказано список колаборантів, які

за результатами так званих виборів, увійшли до складу так званої ради міського округу Сєвєродонецька, у якому під № 4 від партії «Единая россия» вказано ОСОБА_5 .

Із оглянутого веб сайту «Твой Город» та публікації тематичної спільноти з назвою «Северодонецк» меседжера «Telegram» виявлено список депутатів «лнр», де значиться під № 4 - ОСОБА_5 ;

- протоколі огляду від 31 січня 2024 року мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу під назвою «Центральная изберательная комиссия Российской Федерации», згідно якої підтверджена наявна інформація щодо результатів виборів по Сєвєродонецькому округу, а саме: протокол територіальної виборчої комісії міста Сєвєродонецька про результати виборів, згідно якого партія «Единая Россия» набрала 74,09% голосів; також у вказаному протоколі комісії наявний список під назвою - «фамилии, имена и отчества зарегистрированных кандидатов, избранных депутатами Совета городского округа города Северодонецка первого созыва, из каждого списка кандидатов, которому причитаются депутатские мандаты»; згідно вказаного списку ОСОБА_5 є зареєстрованою та перемогла на виборах від всеросійської партії «Единая Россия», пройшла до так званої ради міського округу міста Сєвєродонецька, першого скликання як депутат під № 4;

- відповідях на запити із ГУ ДПС у Рівненській області від 08 травня 2024 року та

із ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10 травня 2024 року, у яких зазначено, що останні відомості щодо сум отриманих доходів ОСОБА_5 та відомості щодо застрахованої особи, надходили в лютому 2022 року;

Крім того, як зазначив суд, особу ОСОБА_5 встановлено відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким МВ УДМС України

в Луганській області 12 липня 2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК.

Також суд вказав про те, що неможливість проведення судом допиту обвинуваченої ОСОБА_5 не впливає на повноту судового розгляду і, на переконання суду,

на доведеність «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів, оскільки сукупність безпосередньо досліджених

в судовому засіданні доказів, прямо свідчить про вчинення нею інкримінованого діяння.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою її захисника ОСОБА_4 , доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Що стосується тверджень захисника про те, що судами належним чином не враховано, що фізичний та/або психічний примус та/або крайня необхідність є обставинами,

які можуть виключати кримінальну відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 111, 111-1 КК, слід зазначити таке.

Крайня необхідність, а також фізичний або психічний примус є обставинами, які згідно статей 39, 40 КК за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь.

Проте, як убачається з оскаржених судових рішень, судам не було надано доказів,

що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, вчинила дії, що ставляться їй

у провину, перебуваючи у стані крайньої необхідності, або під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого вона не могла керувати своїми вчинками, чи психічного примусу, за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом її правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку

в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Не міститься таких доводів і в касаційній скарзі захисника.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, дані про особу винної, яка раніше не судима, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Врахувавши всі обставини справи у їх сукупності, дані про особу обвинуваченої, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважав за необхідне, призначити ОСОБА_5 покарання, необхідне й достатнє

для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з ізоляцією

від суспільства, тобто у виді позбавлення волі та з конфіскацією майна; при цьому суд призначив покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, якою передбачено покарання за вчинені злочини.

Апеляційний суд, переглянувши вказаний вирок місцевого суду за апеляційною скаргою захисника, доводи якої, у тому числі щодо надмірної суворості призначеного покарання є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, дійшов висновку

про необхідність залишення оскарженого вироку без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції вказав на те,

що призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання за кримінальні правопорушення, передбачені санкціями ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 111-1 КК, з визначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК

із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим

з призначенням додаткових покарань відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адекватним характеру вчинених дій і даним про особу обвинуваченої та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

З наведеними висновками судів щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_5 покарання погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.

Отже, підстави для скасування оскаржених вироку та ухвали внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника також не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Рівненського міського суду Рівненської області

від 21 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 червня

2025 року щодо засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3