Провадження № 1-кс/554/9640/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно заяви від 31.07.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

04.08.2025 року до провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності Полтавської обласної прокуратури, яка полягає у невиконанні ними вимог ч. 1 ст. 214 КПК України та невнесенні до ЄРДР відомостей його заяви про кримінальні правопорушення від 31.07.2025 року. Прохав зобов`язати працівників Полтавської обласної прокуратури виконати вимоги ст. 214 КПК України, внести до ЄРДР відомості із його заяви про кримінальне правопорушення від 31.07.2025 року про те, що у період часу із 17.02.2025 року (включно) по 28.03.2025 року (включно) за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 18, суддею Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 376-1, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме будучи суддею доповідачем у справі № 636/3131/24, суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно втрутилась в роботу автоматизованої системи документообігу суду і незаконно, використовуючи засоби АСДС, підробила два судові рішення у справі № 636/3131/24. Прохав надати йому на підтвердження внесення відомостей до ЄРДР належним чином оформлений витяг.

На обґрунтування скарги зазначив, що 31.07.2025 року він подав на офіційну електронну адресу Полтавської обласної прокуратури (e-mail:) заяву про кримінальні правопорушення від 31.07.2025 року.

Однак, станом на 02.08.2025 року вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України Полтавська обласна прокуратура не виконала, відомості із заяви ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення від 31.07.2025 року до ЄРДР не внесено, досудове розслідування не розпочато, витяг з ЄРДР ОСОБА_3 не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою скаргу підтримав. Зазначив, що вбачає ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 376-1, ч. 2 ст. 364 КК України у діях судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 , яка, на його думку, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно втрутилась в роботу автоматизованої системи документообігу суду і незаконно, використовуючи засоби АСДС, підробила два судові рішення у справі № 636/3131/24. Вказав, що це є безумовною підставою для внесення в відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 376-1, ч. 2 ст. 364 КК України, до ЄРДР і не потребує на цій стадії оцінки наявності складу злочину. При цьому зазначив, що попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочину та цілком розуміє суть викладених ним обставин.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що відсутні достатні підстави для внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 від 31.07.2025 року до ЄРДР, рішення судді може бути оскаржене в касаційному порядку, необхідних ознак складу злочинів не вбачається. Заяву ОСОБА_3 від 31.07.2025 року направлено до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава 04.08.2025 року для організації розгляду в межах компетенції, тому протиправної бездіяльності Полтавською обласною прокуратурою не допущено.

Згідно з ч. 1 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку скаржника та прокурора, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: прокурор, слідчий (детектив) наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; відповідна процесуальна дія прокурором, слідчим (детективом) у встановлений строк не вчинена. Тобто, наведена норма дозволяє оскаржити слідчому судді не будь-яку бездіяльність, а лише ту, що стосується обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно із ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Такі ж висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

У заяві про вчинення кримінальних правопорушень від 31.07.2025 року ОСОБА_3 повідомив, що у період часу із 17.02.2025 року (включно) по 28.03.2025 року (включно) за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд. 18, суддею Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 , щодо нього було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 376-1, ч. 2 ст. 364 КК України, а саме будучи суддею доповідачем у справі № 636/3131/24, суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно втрутилась в роботу автоматизованої системи документообігу суду, і незаконно, використовуючи засоби АСДС, підробила два судові рішення у справі № 636/3131/24.

Так, згідно картки руху документу, 31.03.2025 року о 13:47 год у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» до електронного кабінету ОСОБА_3 , було доставлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі № 636/2121/24, яку начебто суддею ОСОБА_5 було ухвалено 17.02.2025 року.

Крім того вказав, що згідно картки руху документу 31.03.2025 року о 13:47 год у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» до електронного кабінету ОСОБА_3 , було доставлено ухвалу про призначення справи № 636/2121/24 до апеляційного розгляду, яку начебто суддею ОСОБА_5 було ухвалено 26.02.2025 року.

В той же час, судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ч. 2 ст. 2 Закону від 11.12.2005 № 3262-IV).

Згідно Положення про ЄДРСР (затверджено рішенням ВРП від 19.04.2018 № 1200/0/15-18): Електронний примірник судового рішення або окремої думки судді виготовляється судом в АСДС у день ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту в паперовій формі, підписується КЕП судді, який ухвалив таке судове рішення, а в разі колегіального розгляду - КЕП усіх суддів, що входять до складу колегії, та зберігається у стані, що унеможливлює його подальше коригування (п.1 розд. ІІ); Електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. Реєстраційні відомості, зазначені в пункті 3 розділу II цього Порядку, надсилаються до Реєстру у складі електронного документа, який вони описують (п.1розд. ІІ).

В контексті зазначеного, зміст вищевикладеного, на думку ОСОБА_3 , дозволяє констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт у разі: (1) якщо ухвала про відкриття апеляційного провадження постановлена і виготовлена засобами АСДС 17.02.2025 року, то не пізніше цього ж дня 17.02.2025 року, ця ухвала надсилається для оприлюднення до ЄДРСР, при цьому згідно чинного законодавства у ЄДРСР в обов`язковому порядку зазначається дата надсилання для оприлюднення; (2) якщо ухвала про призначення справи до апеляційного розгляду постановлена і виготовлена засобами АСДС 26.02.2025 року, то не пізніше цього ж дня 26.02.2025 року, ця ухвала надсилається для оприлюднення до ЄДРСР, при цьому згідно чинного законодавства у ЄДРСР в обов`язковому порядку зазначається дата надсилання для оприлюднення.

Разом з цим, дослідивши Єдиний державний реєстр судових рішень він встановив: щодо ухвали про відкриття апеляційного провадження (цитата): «Категорія справи № 636/2121/24: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за скаргами на дії та рішення правоохоронних органів, на дії чи бездіяльність слідчого, прокурора та інших осіб під час досудового розслідування; інші скарги. Надіслано судом: 28.03.2025. Зареєстровано: 31.03.2025. Забезпечено надання загального доступу: 01.04.2025»; щодо ухвали про призначення справи до апеляційного розгляду (цитата): Категорія справи № 636/2121/24: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за скаргами на дії та рішення правоохоронних органів, на дії чи бездіяльність слідчого, прокурора та інших осіб під час досудового розслідування; інші скарги. Надіслано судом: 28.03.2025. Зареєстровано: 31.03.2025. Забезпечено надання загального доступу: 01.04.2025».

Оскільки датами надсилання обох судових рішень для оприлюднення в ЄДРСР є 28.03.2025 року, в контексті зазначеного, зміст вищевикладеного дозволяє йому констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт, що справжньою датою постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження є виключно 28.03.2025 року, а не 17.02.2025 року; справжньою датою постановлення ухвали при призначення справи до апеляційного розгляду є виключно 28.03.2025 року, а не 26.02.2025 року.

ОСОБА_3 вважає, що зловживаючи своїм службовим становищем, суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_5 незаконно втрутилась в роботу автоматизованої системи документообігу суду, і шляхом забороненого законом коригування дати і часу в АСДС, підробила два судові рішення у справі № 636/2121/24.

Однак, на переконання слідчого судді, заява ОСОБА_3 від 31.07.2025 року не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень та підлягають безумовному внесенню до ЄРДР.

Як уже зазначено, ч. 1 ст. 214 КПК України не встановлює обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити відомості до ЄРДР за будь-якою заявою, а тільки тією, що містить відомості про вчинення кримінального правопорушення. Така позиція відповідає усталеній судовій практиці в Україні та позиції ВС, що викладалась вище.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Так, доводи скаржника є лише його незгодою з діяльністю особи, однак на підтвердження чого не наведено жодних обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень (суб`єктивних та об`єктивних).

Крім того, заява ОСОБА_3 не містить таких фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про кримінальні правопорушення, які містять достатні відомості про реальність конкретної події кримінального правопорушення із зазначенням конкретного часу, місця, способу, інших обставин вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 11 КК України, відповідно до якої кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Поза тим, відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99, від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013, послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Як зазначено в п. 10. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всі території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийняті позовів та заяв з таким предметом.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Між тим, з питань можливих порушень при здійсненні своєї професійної діяльності як судді, на чому наголошується у скарзі, то такі вимоги становлять самостійний предмет оскарження в порядку касаційного чи дисциплінарного провадження з питань можливої протиправності дій судді у зв`язку з обставинами, наведеними заявником, за наявності для цього підстав дисциплінарної відповідальності судді.

Зазначене вказує на те, що на теперішній час в достатній мірі не вичерпані правові можливості процесуального контролю та захисту заявником своїх прав та законних інтересів.

Отже, доводи заявника у заяві є його особистою оцінкою дій вказаних посадових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, та не підтверджуються достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

За результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, може бути постановлена ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки відсутні дані, які би переконували у наявності події кримінального правопорушення, відповідно до ст. 11 КК України, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що уповноваженою особою Полтавської обласної прокуратури вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви від 31.07.2025 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали складено та проголошено о 15.45 годин 08.08.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_6