КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3848/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу ГСУ НП України полковника поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 06.06.2025 року, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001609 від 16.11.2023.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 5 945 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 18 001 460 грн. у національній грошовій одиниці, із зобов`язанням підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними і свідками у даному кримінальному провадженні, перелік яких визначено слідчим прокурором;

- докласти зусиль до пошуку роботи, про що повідомити слідчого, прокурора;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади - Державної міграційної служби України або її територіальних органів (підрозділів) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2, або визначити розмір застави в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді проголошена з порушенням процесуальних норм, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, на підставі чого підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя не дав належної оцінки невідповідності клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України.

Стверджує, що з клопотання слідчого вбачається, що воно є клопотанням про обрання запобіжного заходу, а не продовження строку тримання підозрюваного під вартою, так як в ньому зазначається про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а не про незменшення ризиків, встановлених при застосуванні запобіжного заходу, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 199 КПК України.

Крім того, в клопотанні взагалі не зазначено про обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Вказує, що при розгляді клопотання, сторона захисту звертала увагу слідчого судді на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України. Однак, слідчий суддя при розгляді клопотання зазначеним порушенням не дав належної оцінки.

Також захисник зазначає, що в ухвалі слідчого судді зазначено про те, що прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Зокрема, в ухвалі слідчого судді та в клопотанні, як на обставину, що дає підстави вважати доведеним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особо тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Разом з цим, Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини, не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання сторони обвинувачення на тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , та на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини, сторона захисту вважає недостатніми для доведеності наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не зазначено будь-які інші докази або обставини, які б підтверджували намір підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Навпаки, ризик переховування від органу досудового розслідування або суду спростовується тим, що з дня внесення відомостей до ЄРДР до дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру пройшов значний час, однак ОСОБА_7 , будучи обізнаним до повідомлення про підозру про здійснення кримінального провадження, не вчинив жодних дій переховування від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_7 самостійно, без вжиття до нього будь-яких заходів примусу, з`явився до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 був залучений для конфіденційного співробітництва, повідомив про обставини кримінального правопорушення, співпрацював зі слідством та приймав участь у НСРД.

На думку захисника, зазначені обставини прямо вказують на відсутність наміру у ОСОБА_7 переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім цього, захисник зазначає, що посилання в клопотанні та ухвалі слідчого судді на те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 має сканкопії паспорту громадянина рф, виконаного на ім`я підозрюваного, та має позицію щодо України, жодним чином не підтверджується.

Навпаки, зазначені посилання спростовуються доданими до клопотання матеріалами.

Зокрема, з листування ОСОБА_7 , доданого до клопотання, чітко видно, що ОСОБА_7 має бажання співпрацювати з Збройними силами України задля збереження цілісності та суверенітету України.

Під час розгляду клопотання ОСОБА_7 зазначав, що виконував завдання, яке було направлене на виявлення російських агентів, однак слідчий суддя зазначеним обставинам не дав жодної оцінки.

В матеріалах, доданих до клопотання, відсутні будь-які відомості, які б прямо свідчили про співпрацю ОСОБА_7 з російськими спецслужбами, а також які б підтверджували причетність підозрюваного ОСОБА_7 до країни агресора або будь-які зв`язки останнього з країною агресором.

Існування у підозрюваного ОСОБА_7 російського паспорту обумовлюється тим, що підозрюваний ОСОБА_7 має можливість та намір «вербувати» громадян рф задля схиляння їх на допомогу України.

Тобто матеріалів, які б вказували на існування зазначеного ризику, не надано.

Одне лише посилання на конкретні обставини без належного їх обґрунтування, не можуть бути належним обґрунтуванням існування зазначеного ризику.

Крім цього, захисник посилається на недоведеність ризику знищення або спотворення речей чи документів (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Зазначає, що у сторони обвинувачення немає доказів, що ОСОБА_7 здійснював будь-які дії, направлені на знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Навпаки, зазначений ризик спростовується тим, що ОСОБА_7 за власною ініціативою віддав органу досудового розслідування документи, був залучений для конфіденційного співробітництва, повідомив про обставини кримінального правопорушення, співпрацював зі слідством та приймав участь у НСРД.

Крім того, слідчий суддя не дав оцінки тому, що кримінальне провадження №0001609 здійснюється з 16.11.2023 року, у органу досудового розслідування було достатньо часу відшукати докази неправомірної поведінки підозрюваних, а бездіяльність слідчих не може бути підставою стверджувати про існування вказаного ризику.

В клопотанні слідчого конкретно не зазначено, які саме речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити.

Тобто, матеріалів з відповідними доказами, які б вказували на існування зазначеного ризику, не надано.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), апелянт посилається на те, що наявність свідків в кримінальному провадженні не являється підставою для існування цього ризику.

Вважає, що посилання сторони обвинувачення на показання свідка ОСОБА_11 , якій нібито погрожував застосуванням насильства ОСОБА_7 , якщо ОСОБА_11 почне співпрацювати з правоохоронними органами, жодним чином не обґрунтовується та в матеріалах клопотання відсутні будь-які підтвердження зазначеної обставини, крім того, відсутній протокол допиту свідка ОСОБА_11 .

Сторона захисту наголошує на тому, що хоч сторона обвинувачення і посилається на показання свідка ОСОБА_11 , однак копію зазначених показань на підтвердження наявності в діях підозрюваного ОСОБА_7 погроз застосуванням насильства відносно ОСОБА_11 не надано.

Також звертає увагу, що сторона обвинувачення формально посилається на існування ризику впливу на свідка, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт вважає, що загроза вільного спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні нівелюється покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на відсутність ризику вчинення іншого злочину або продовження кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Зокрема зазначає, що про відсутність вказаного ризику свідчить попередня поведінка ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Як вважає захисник, посилання на те, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, не може бути підставою для існування зазначеного ризику, так як відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Окрім іншого, відповідно до ч. 5 ст. 17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Захисник звертає увагу суду на те, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема, він має вищу освіту, дружину ОСОБА_12 та малолітнього сина ОСОБА_13 ; має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає тривалий час, та постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Дружина ОСОБА_7 хвора на цукровий діабет та потребує догляду.

Крім того, ОСОБА_7 має системні тяжкі захворювання, а саме гепатит, який був отриманий через скоєння відносно нього кримінального правопорушення. Вказані події є предметом судового розгляду у справі № 521/4876/24.

Також, внаслідок систематичного отримання ЗЧМТ, ОСОБА_7 було діагностовано розлад психічного здоров`я та йому необхідний догляд спеціалізованих лікарів.

З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України та з урахуванням наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та стану його здоров`я не доведено неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, сторона захисту вважає можливим застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло, який забезпечить належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, в апеляційній скарзі захисник зазначає, що слідчим у клопотанні та в ухвалі слідчого судді не надано раціонального пояснення та підтвердження, в чому саме полягає винятковість випадку у даному кримінальному провадженні щодо необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави у розмірі 5 945 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18 001 460 гривень, шо значно перевищує розмір, визначений ст. 182 КПК України.

Хоча кримінальним процесуальним законодавством і передбачено можливість слідчого судді у виключних випадках призначати вищий розмір застави, ніж передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, однак приймаючи таке рішення, слідчий суддя має надати ретельний аналіз обставин справи, щоб обґрунтувати таку «виняткову» заставу.

В своїй ухвалі слідчий суддя не надав ретельну оцінку всіх факторів, які підлягають встановленню під час визначення розміру застави, та не навів достатнього обґрунтування, в чому полягає виключність випадку, яка може характеризуватись виключністю обставин кримінального правопорушення, яке розслідується у кримінальному провадженні №0001609 від 16.11.2023, особи підозрюваного, складності кримінального провадження або розміром застави на такому надзвичайно високому рівні.

Як убачається із ухвали слідчого судді, визначаючи ОСОБА_7 розмір застави у сумі 18 001 640 гривень, слідчий суддя при визначенні розміру застави врахував розмір ймовірної завданої шкоди.

Разом з тим, в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді зазначено, що внаслідок протиправних дій потерпілим була завдана шкода на загальну суму близько 8 млн. гривень, яка менше в два рази ніж визначений розмір застави.

Фактично, визначивши заставу в розмірі, значно вищому за максимальну межу застави, передбачену п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя не врахував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Сторона захисту вважає, що слідчий суддя прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність визначення підозрюваному розміру застави, який перевищує межі, передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, що також свідчить про невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді є посилання на те, що ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, однак допоки особі не вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, така вірогідність причетності підозрюваного не може бути врахована під час визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Посилання на вищевказану інформацію теж не виправдовує заставу у розмірі 5 945 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18 001 460 гривень, навіть матеріальна шкода, яку, на думку органу досудового розслідування, спричинили вказаними злочинами, не пояснює такий розмір застави.

Сторона захисту наголошує на відсутності у підозрюваного ОСОБА_7 грошових коштів для внесення застави в розмірі, встановленому в ухвалі слідчого судді, він не відповідає сукупному доходу його родини, що є неприпустимим та суперечить меті застосування такого заходу та практиці Європейського суду з прав людини і правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

З урахуванням зазначених обставин, сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, який, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 та його поведінку, є пропорційним та достатнім для забезпечення кримінального провадження та належної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні.

У доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 28.05.2025 року, підозрюваний ОСОБА_7 зазначає, що наразі тримається в ІТТ № 5 ГУ НП в Київській області (м. Вишгород). Однак, відсутні правові підстави для знаходження його там, так як ОСОБА_7 не затриманий у порядку ст. 208 КПК, не доставлений в ІТТ з метою приведення, і не є особою, яка має перебувати в ІТТ понад строки, передбачені законом.

З огляду на викладене, в доповненнях до апеляційної скарги підозрюваний просить зобов`язати уповноваженого слідчого ГСУ НП у кримінальному провадженні №0001609 забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_7 , шляхом його переведення з Ізолятора тимчасового тримання № 5 ГУ НП у Київській області до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідувалось кримінальне провадження № 0001609 від 16.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції від 28.04.2023), ч. 5 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

06.03.2025 року ОСОБА_7 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 28.04.2023).

06.03.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва застосовано запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 03.05.2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 5 945 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 18 001 640 грн.

29.04.2025 року постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування продовжено до 3 місяців, тобто до 06.06.2025 року включно.

30.04.2025 року заступник начальника відділу ГСУ НП України полковник поліції ОСОБА_9 , за погодження з прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001609 від 16.11.2023 року.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідувалось кримінальне провадження №0001609 від 16.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції від 28.04.2023), ч. 5 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 24.01.2011 року був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт № 29, яким дозволено будівельні роботи з будівництва сімейно-оздоровчого комплексу на 8-ій станції Великого Фонтану (узбережжя Чорного моря) у м. Одесі.

Сертифікатом серії ІУ № 47 Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу): «Будівництво сімейно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану в м. Одесі» 1-й пусковий комплекс: завершення будівництва 20-ти поверхового корпусу з прибудованим багаторівневим гаражем відкритого типу сімейно-оздоровчого комплексу на 8-й станції В. Фонтану в м. Одесі».

Розпорядженням Приморської районної адміністрації від 10.05.2019 № 210 «Про присвоєння адреси: місто Одеса, провулок Морехідний, 2-А, 20-ти поверховому корпусу з прибудованим багаторівневим гаражем відкритого типу сімейно-оздоровчого комплексу, (1-й пусковий комплекс), який побудований на 8-й станції В. Фонтану за адресою: м. Одеса, провулок Морехідний, 2/2 (будівельна адреса)» 20-ти поверховому корпусу з прибудованим багаторівневим гаражем відкритого типу сімейно-оздоровчого комплексу, (1-й пусковий комплекс), який побудований на 8-й станції В. Фонтану за адресою: м. Одеса, провулок Морехідний, 2/2 (будівельна адреса), забудовником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРАКС» ЛТД (далі - ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД), присвоєна адреса: м. Одеса, пров. Морехідний, 2-А.

У достовірно невстановлений час та місці, але не пізніше 10.04.2023 року у ОСОБА_7 , обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, діючи повторно, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом вчинення кримінальних правопорушень, направлених на незаконне заволодіння чужим майном, а саме апартаментами №1108, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Морехідний, 2-А, які фактично належать ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД, шляхом обману, що виразиться у виготовленні та подальшому використанні завідомо підроблених офіційних документів, які є підставою для реєстрації право власності на зазначений вище об`єкт нерухомості.

06.03.2025 року ОСОБА_7 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 28.04.2023).

06.03.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 03.05.2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 5945 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 18 001 640 грн.

29.04.2025 постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування продовжено до 3 місяців, тобто до 06.06.2025 включно.

У клопотанні слідчий зазначив, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 підтверджують додані до клопотання докази, а саме: протоколи допитів свідків, документи та інформація, вилучена за результатами проведених заходів забезпечення кримінального провадження, висновки експерта та інші матеріали, зокрема:

- протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_15 , від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 21.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 26.12.2023.

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 27.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 04.02.2024

- протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 07.02.2024 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 07.02.2024 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 31.01.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_24 від 08.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_25 від 16.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 22.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_27 від 25.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 24.01.2025 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_28 від 31.01.2025 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2025;

- протоколом огляду від 11.02.2025 (мобільний трафік);

- протокол допиту представника потерпілого від 21.06.2024.

- документи, вилучені за результатом тимчасових доступів, щодо проведених реєстраційних та нотаріальних дій, за підписом ОСОБА_29

- протокол допиту свідка ОСОБА_30 від 27.03.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.03.2025;

- протокол огляду від 14.03.2025;

- висновок експерта №СЕ-19/116-24/3935-ОБ;

- висновок експерта №СЕ-19/116-24/3933-ОБ;

- показання підозрюваних ОСОБА_31 та ОСОБА_32 від 06.03.2025;

- інші матеріали кримінального провадженні, які підтверджують вчинення злочинних дій.

Сторона обвинувачення зазначила, що в кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики на даний час не зменшились та продовжують існувати.

В ході проведення досудового розслідування після повідомлення про підозру відомості, які вказували на зменшення ризиків, не встановлені, при цьому навпаки була отримана додаткова інформації про здійснення зі сторони ОСОБА_7 погроз на адресу інших учасників провадження, зокрема свідка ОСОБА_11 . Також на даний час отримано додаткові відомості про причетність ОСОБА_7 й до інших аналогічних епізодів протиправної діяльності, що безумовно свідчить саме про збільшення обсягу існуючих ризиків.

Слідчий також зазначив, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали не представилося можливим та потребує додаткового строку, оскільки результати процесуальних дій, які планується провести в рамках досудового розслідування, мають суттєве значення для кримінального провадження, тобто для забезпечення повного та неупередженого розслідування, а також для виконання основного завдання кримінального провадження, що визначене ст. 2 КПК України, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Вказані процесуальні дії не були завершені раніше у зв`язку із складністю кримінального провадження, яка обумовлена:

- специфікою вчинення протиправних діянь, що потребує проведення значного обсягу слідчих та інших процесуальних дій, а також необхідністю здійснення аналізу великого обсягу відомостей, які містяться в документах;

- значною кількості осіб, залучених до вчинення злочинів, та тривалим періодом їх протиправної діяльності;

- необхідністю встановлення та допиту значної кількості свідків, які перебувають у різних регіонах України, що потребує додаткового часу;

- процесуальною поведінкою учасників кримінального провадження, оскільки деякі з них переховуються від органів досудового розслідування, вживають заходів, спрямованих на ухилення від явки до органів досудового розслідування та прокуратури.

Беручи до уваги вищевикладене, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, наявність ризиків, які продовжують існувати та дають підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, слідчий вважає, що відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не приведе до виконання процесуальних обов`язків підозрюваного та не зможе забезпечити недопущення існуючих ризиків.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу ГСУ НП України полковника поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 06.06.2025 року, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001609 від 16.11.2023.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 5 945 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 18 001 460 грн. у національній грошовій одиниці, із зобов`язанням підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними і свідками у даному кримінальному провадженні, перелік яких визначено слідчим прокурором;

- докласти зусиль до пошуку роботи, про що повідомити слідчого, прокурора;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади - Державної міграційної служби України або її територіальних органів (підрозділів) свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, якими зокрема є

- протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_15 , від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 15.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 21.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 26.12.2023.

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 27.12.2023 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.12.2023;

- протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 04.02.2024

- протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 07.02.2024 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 07.02.2024 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 31.01.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_24 від 08.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_25 від 16.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 22.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_27 від 25.04.2024;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 24.01.2025 та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_28 від 31.01.2025 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2025;

- протоколом огляду від 11.02.2025 (мобільний трафік);

- протокол допиту представника потерпілого від 21.06.2024.

- документи, вилучені за результатом тимчасових доступів, щодо проведених реєстраційних та нотаріальних дій, за підписом ОСОБА_29

- протокол допиту свідка ОСОБА_30 від 27.03.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.03.2025;

- протокол огляду від 14.03.2025;

- висновок експерта №СЕ-19/116-24/3935-ОБ;

- висновок експерта №СЕ-19/116-24/3933-ОБ;

- показання підозрюваних ОСОБА_31 та ОСОБА_32 від 06.03.2025;

- інші матеріали кримінального провадженні, які підтверджують вчинення злочинних дій.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від слідства та суду) вбачається з того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких. Усвідомлюючи наявність беззаперечних доказів його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину та невідворотності настання покарання у разі доведення вини, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду з метою уникнення покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість ймовірного покарання не є самостійною підставою для утримання особи, проте у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначає, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів» та у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, у зв`язку з тим, що на даний час частина території України окупована, не виключено, що з метою уникнення відповідальності в майбутньому підозрюваний може переховуватися на непідконтрольних органам державної влади територіях або на території держави-агресора.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_7 відповідно до протоколу огляду від 11.11.2024, а саме цифрової копії відомостей, які містяться в мобільному телефоні ОСОБА_7 , який вилучений в останнього 29.07.2024 року, має постійне спілкування з громадянами російської федерації, у ході яких зазначає свою позицію щодо України, а також повідомив, що фактично виїжджав до рф для оформлення паспорта російської федерації.

В ході огляду ноутбуку від 14.03.2025 року, який було виявлено та вилучено за місцем проживання ОСОБА_7 , було виявлено та зафіксовано сканкопії паспорту громадянина Російської Федерації, виданого на ім`я ОСОБА_7 . Зазначене свідчить, що останнім заздалегідь, всупереч встановлених законодавчих обмежень, з метою забезпечення безперешкодного залишення території України підготовлено відповідні документи, що додатково підтверджує існування відповідного ризику.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено повні анкетні відомості та місце перебування інших можливих учасників вчинення правопорушень, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та які використовувались як знаряддя та засоби вчинення злочинів, а тому, не застосувавши до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Додатково слідчий у клопотанні відмітив, що ОСОБА_7 раніше протягом тривалого часу проходив службу в органах поліції та останньому в повній мірі відомо про форми та методи роботи правоохоронних органів, а тому не виключено, що при плануванні злочинів між всіма співучасниками обговорювалися плани щодо знищення доказів, а після їх вчинення вживалися відповідні заходи, направлені на ускладнення документування протиправної діяльності.

Обґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні) вбачається з того, що злочини, в яких підозрюється ОСОБА_7 , вчинені в складі групи осіб за попередньою змовою, при цьому ретельно сплановані, співучасниками вживалися заходи конспірації з метою недопущення їх викриття правоохоронними органами, усі учасники злочинних дій були обізнані з можливими наслідками, у випадку викриття їх злочинної діяльності правоохоронними органами, проте все одно продовжували вчиняти даний злочин.

Підозрюваний ОСОБА_7 відвів собі керівну роль в організації та вчиненні злочинів, безумовно користується авторитетом серед інших співучасників, які виконували його протиправні вказівки, що свідчить про можливість протиправного впливу, направленого на перешкоджання досудовому розслідуванню.

Зважаючи на тривалий проміжок часу, протягом якого здійснювалася злочинна діяльність, та залучення значної кількості осіб, існує необхідність в проведенні значної кількості процесуальних дій, в тому числі й допитів свідків, підозрюваних.

Крім цього, слідчий у клопотанні звернув увагу на той факт, що свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_7 неодноразово погрожував їй застосуванням насильства у разі її співпраці з правоохоронними органами, при цьому вказував на необхідність мовчати та не повідомляти суттєвої інформації правоохоронним органам. Реальність вказаних погроз останній підтверджував демонстрацією предметів, ззовні схожих на пістолет. Лише після застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 повідомила, що почувається в безпеці та погодилася надати показання. Зазначене свідчить про можливість продовження незаконного впливу на інших учасників провадження зі сторони підозрюваного з метою перешкоджання встановленню обставин вчинення протиправних дій та подальшого уникнення відповідальності.

Колегія суддів також враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується) наявний з огляду на те, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення кримінальних правопорушень відповідної категорії, оскільки вчинення майнових злочинів приносить швидкий, високий заробіток.

Вказаний ризик підтверджується також тим, що на даний час Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, що свідчить про те, що належних висновків для себе останній не зробив та на шлях виправлення не став, натомість продовжує здійснення протиправної діяльності.

Таким чином, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, про які було заявлено на момент застосування слідчим суддею запобіжного заходу та під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , не втратили свою актуальність та продовжують існувати.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчим суддею, також, згідно вимог закону, досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив заставу в даному кримінальному провадженні у розмірі 18 001 460 грн.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання апелянта на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Посилання захисника на належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також доводи про те, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, він має вищу освіту, дружину та малолітнього сина, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає тривалий час, та постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного та не свідчать про відсутність існування вказаних ризиків на наступних етапах досудового розслідування, а отже не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, розміру збитків, заподіяння яких інкриміновано ОСОБА_7 , та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава у розмірі 18 001 460 гривень здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_7 був залучений для конфіденційного співробітництва, повідомив про обставини кримінального правопорушення, співпрацював зі слідством та приймав участь у НСРД, оскільки на підтвердження цих обставин захисником не надано достовірних доказів, а прокурор дані факти в судовому засіданні заперечував.

Щодо наведеного в доповненнях до апеляційної скарги клопотання про зобов`язання уповноваженого слідчого ГСУ НП у кримінальному провадженні №0001609 забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_7 шляхом його переведення з Ізолятора тимчасового тримання № 5 ГУ НП у Київській області до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статей 392, 407 КПК України, предметом перегляду суду апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення слідчого судді суду першої інстанції, яке оскаржується.

У межах апеляційного провадження щодо розгляду ухвали про застосування або продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд не наділений процесуальними повноваженнями щодо вирішення питань, пов`язаних з організацією виконання такого запобіжного заходу, зокрема, щодо визначення конкретного місця утримання особи під вартою (ізолятор тимчасового тримання, слідчий ізолятор тощо).

Таким чином, клопотання підозрюваного ОСОБА_7 про переведення з ІТТ до СІЗО не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції у межах перегляду ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4