Справа № 740/4538/25
Провадження № 1-кп/740/508/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст. 307 КК України,

встановив:

Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, надавши клопотання у письмовому виді.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, захисник просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, які брали участь у судовому засіданні, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено до 08.09.2025 включно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження строку тримання під вартою допускається, якщо існують обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також коли наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які є тяжкими, що караються позбавленням волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, а тому суд вважає доведеними ризики, передбачені ст.177 КПК України, як переховування від суду, незаконного впливу на свідків, які існувати не перестали, так як відповідні докази у ході судового розгляду ще не досліджені.

Водночас, суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою понад рік з 25.07.2024. При цьому, стороною обвинувачення не забезпечено можливості дослідження доказів сторони обвинувачення упродовж останніх судових засідань. На сьогодні прокурор спромігся надати суду кілька витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань та постанов щодо визначення прокурорів і слідчих. Між тим, будь-яких інших клопотань, окрім як продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 заявлено не було.

За такого, суд зважає на положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 по справі «Харченко проти України» (Заява N40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У клопотанні прокурора як і у висловлених доводах у судовому засіданні не наведено обставин, які б переконливо свідчили, що застосування більш м`якої міри запобіжного заходу неможливе для запобігання на даній стадії судового провадження ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, оскільки не доведено, що застосування більш м`якої міри запобіжного заходу неможливе для запобігання ризиків в кримінальному провадженні, враховуючи тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, тоді як сторона обвинувачення до цих пір не подала доказів вини, хоча процесуальні можливості для цього були наявні, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання прокурора і застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`яку міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, суд враховує наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання по АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження виникає необхідність одночасного покладання на обвинуваченого передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_4 цілодобово залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дозволивши залишати жито під час оголошення повітряної тривоги для прослідування в укриття.

ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до суду у визначений час;

- не відлучатись за межі м. Ніжина без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_6 на будь-які теми у будь-який спосіб.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід. Працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити ОСОБА_4 негайно після її оголошення та довести до відома виконавців, надіслати для виконання органу поліції за місцем проживання ОСОБА_4 та зобов`язати негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу і обов`язків установити до 30 жовтня 2025 року включено.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений і підписаний 02.09.2025.

Суддя ОСОБА_1