Справа № 711/2391/25
Номер провадження 1-кп/711/347/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 01.10.2024, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Бурімка, Чонобаївського району Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, рядового в/ч НОМЕР_1 , який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, не перебуває на обліку у лікарів психіатра, нарколога, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024, близько 15 години 40 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки DAF CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом паливоцистерною - Е Everlast ST3-12A101 - 391L03AB1W0, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись у м.Черкаси по проїзній частині проспекту Хіміків, зі сторони вулиці Симиренківська в напрямку вулиці Лейтенанта Мукана, в порушення вимог пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та в момент виявлення небезпеки для його руху у вигляді велосипедиста, який рухався в попутному напрямку не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу, а продовжив рух прямо, в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/1098 від 05.11.2024 отримав сполучену травму голови тулубу та кінцівок від якої помер. Вказана травма виникла внаслідок дії тупих предметів, могла утворитись за обставин ДТП вказаних в постанові про призначення експертизи трупа та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між отриманою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля DAF CF 55.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом паливоцистерною - Е Everlast ST3-12A101 - 391L03AB1W0, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , а саме вимог пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього уху, згідно з висновком експерта № СТ/064Е-25 від 13.03.2025, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що 30.09.2024, близько 15 години 40 хвилин, він керував автомобілем марки DAF CF 85.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 зі спеціалізованим напівпричепом паливоцистерною - Е Everlast ST3-12A101 - 391L03AB1W0, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Рухався по проїзній частині проспекту Хіміків, зі сторони вулиці Симиренківська в напрямку вулиці Лейтенанта Мукана в м.Черкаси. Під час руху не помітив велосипедиста, який рухався в попутному напрямку, не встиг зреагувати, в результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 . Відразу зупинився, викликав швидку, але нажаль від отриманих травм ОСОБА_6 помер.

Він відшкодував потерпілому моральну шкоду, а матеріальна шкода буде відшкодована по страховці, так як він військовослужбовець. Дуже жалкує, що його неуважність призвела до таких тяжких наслідків. Також просив врахувати, що під час досудового розслідування він визнавав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Просив суворо його не карати, не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі та не застосовувати додаткове покарання, пов`язане з позбавлянням права керувати транспортними засобами, так як він є військовослужбовцем, на посаді водія, що передбачає необхідність керування транспортним засобом для виконання наказів командування.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що моральна шкода йому відшкодована в повному обсязі, по відшкодуванню матеріальної шкоди він буде звертатися пізніше. Просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але без позбавлення волі та без позбавлення права керування транспортним засобом.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даний про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано, має постійне місце проживання, реєстрації, є військовослужбовцем на посаді водія, одружений, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, згідно характеристики, характеризується виключно позитивно, має на утриманні мати похилого віку ( ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілому завдані моральні збитки в повному обсязі.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданого морального збитку.

Про цю обставину, на думку суду, свідчать показання ОСОБА_5 , які не спростовані стороною обвинувачення.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлювала жаль з приводу вчиненого, також неодноразово просив вибачення за вчинений злочин, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, добровільно відшкодував завдані збитки, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним. ОСОБА_5 повідомив усі суттєві обставини щодо вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1ст.55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності". Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18. В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, направленого проти безпеки дорожнього руху, а також наслідки вчиненого злочину. Так, ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинив смерть потерпілого. Суд враховуючи думку сторони обвинувачення, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні не наполягав на суворій мірі покарання та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, претензій до обвинуваченого морального характеру не має, оскільки моральні збитки повністю йому відшкодовані. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 військовослужбовець, який перебуває на посаді водія та в умовах воєнного стану має необхідність керування транспортним засобом для виконання наказів командування.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, а в даному випадку проходити військову службу, а також необхідності отримання заробітної плати для погашення зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, надав правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке повністю викривають його у вчинені злочину, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні неодноразово вибачався за вчинене, що свідчить про його щире каяття.

Призначаючи покарання обвинуваченому, та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.

Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси потерпілого так і обвинуваченого. При всій своїй суворості кримінальні покарання не повинні викидати людину із суспільства, завдавати йому зайві страждання та муки.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_5 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенніпокарання зокремау видіпозбавлення воліна строкне більшеп`ятироків,враховуючи тяжкістькримінального правопорушення,особу винногота іншіобставини справи,дійде висновкупро можливістьвиправлення засудженогобез відбуванняпокарання,він можеприйняти рішенняпро звільненнявід відбуванняпокарання звипробуванням. Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинене кримінальне правопорушення і особу винного.

Враховуючи думку сторони обвинувачення щодо можливого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, думку потерпілого, який погодився з думкою прокурора, з урахуванням мети покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, особу винного, його відношення до скоєного та інші обставини зазначені вище, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть сприяти їх виправленню, та на думку суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно обвинуваченого в ході досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На думку суду відсутні підстави для його зміни до набрання вироком законної сили.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В ході досудового розслідування в кримінальному провадженні згідно ухвал слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03.10.2024 накладено арешт на: автомобіль DAF СF 85.410, р.н. НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричіпом паливоцистерною - Е Еverlast ST3-12А101 391L03АВ1w0, р.н. НОМЕР_3 ; велосипед, капці велосипедиста та кепку.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність зняття накладеного арешту ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03.10.2024, оскільки на даний час підстави, які потягли за собою накладення арешту на майно, відсутні.

Цивільні позови у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілими не заявлявся, що не позбавляє права останнього відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати на проведення судових експертиз, а саме: за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № СТ/305Е-24 від 09.10.2024 в сумі 5300,96 грн.; за проведення транспортно-трасологічної експертизи № СТ/306Е-24 від 09.10.2024 в сумі 3058,24 грн.; за проведення судової авто-технічної експертизи № СТ/064Е-25 від 13.03.2025 в сумі 5300,96 грн.; сплачені в дохід держави, в добровільному порядку.

Керуючись ст. 7, 100, 118-124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбування покарання ОСОБА_5 покласти на командира військової частини, а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

В силу положень ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк покладений на ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 13 червня 2025 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03.10.2024 на: - автомобіль DAF СF 85.410, р.н. НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричіпом паливоцистерною - Е Еverlast ST3-12А101 391L03АВ1w0, р.н. НОМЕР_3 ; - велосипед, капці велосипедиста та кепку.

Речові докази по справі: - автомобіль DAF СF 85.410, р.н. НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричіпом паливоцистерною - Е Еverlast ST3-12А101 391L03АВ1w0, р.н. НОМЕР_3 , який передано власнику на відповідальне зберігання залишити у власника; - велосипед, який передано на відповідальне зберігання власнику - залишити у власника; - капці велосипедиста та кепку, яку передано до камери схову СУ ГУНП в Черкаській області знищити.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1