Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1675/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000086 від 12 березня 2025 рокупо обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ :

15.05.2025 з Житомирського апеляційного суду до Народицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000086 від 12 березня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою суду від 15.05.2025 по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений, захисник та потерпіла проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілу, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Дане кримінальне провадження відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 13.05.2025 підсудне Народицькому районному суду Житомирської області.

Таким чином є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про скасування арешту тимчасово вилученого майна, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2025 року на мобільний телефон марки: "TECNO SPARK" IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .

В судовому засіданні захисник клопотання підтримав. Зазначив, що на даний час відсутні підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном ОСОБА_4 , оскільки моібльний телефон не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не є набутим кримінально протиправним шляхом.

Обвинувачений підтримав клопотання та у разі його задоволення просив суд повернути мобільний телефон своєму захиснику.

Потерпіла підтримала клопотання захисника.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_4 .

Розглянувши клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000086 було накладено арешт на мобільний телефон марки: "TECNO SPARK" IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .

В ході досудового розслідування не встановлено інформації, що має доказове значення в кримінальному провадженні.

Статтями 2, 7 КПК України, визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Оскільки вилучене у ОСОБА_4 майно, на яке накладено арешт, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду даного кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій, не є набуте кримінально протиправним шляхом, суд вважає, що клопотання захисника слід задовольнити та скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000086 і дане майно повернути власнику ОСОБА_4 або його захиснику - адвокату ОСОБА_5 .

Також, 12.03.2025 ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із строком дії до 10.05.2025.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2025 року, щодо ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 12.06.2025.

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження є необхідність продовження запобіжного заходу, оскільки заявлені раніше ризики, а саме, що обвинувачений перед загрозою покарання може переховуватися від суду, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків, не зменшилися та виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з мотивів, зазначених у клопотанні.

Захисник у судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, мотивуючи це тим, що ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення не існує. Також звернув увагу суду, що обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи, учасник бойових дій, раніше не судимий, має дохід у виді пенсії, що є підставою для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Потерпіла заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України,

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно пунктів 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Обмірковуючи правомірність та обґрунтованість клопотання прокурора, суд зважає на особу обвинуваченого, який ніде не працює, його вік, стан здоров`я, слабкість соціальних зв`язків, оскільки суспільно-небезпечне діяння скоїв умисно щодо одного з рідних братів, із якими спільно проживає, за місцем їх проживання, відсутність на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб, характеристику за місцем проживання, а також те, що інкримінований йому особливо тяжкий злочин, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ризики, які передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та які були враховані при обрані запобіжного заходу, зменшились, а також враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не розпочався, потерпіла та свідки не допитувались та з огляду на доведення прокурором наявності обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, тяжкого стану здоров`я, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на теперішній час не встановлено.

Суд звертає увагу на твердження захисника обвинуваченого щодо наявності в останнього 3 групи інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини, постійного місця проживання, постійного вживання медичних препаратів та відсутності судимостей, але вважає, що на даний час ці обставини не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання. Крім того, суду не надано жодних доказів щодо неможливості утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом його здоров`я.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, з метою виконання процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що строк тримання ОСОБА_4 під вартою слід продовжити на 60 днів до 02.08.2025 включно.

Суд вважає за доцільне не обирати заставу обвинуваченому, як те передбачено ч.3 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людей, що відповідає приписам п.2 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись статтями 174,177,178, 181, 184, 194, 201, 314-317 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Народицького районного суду Житомирської області за адресою: смт Народичі, вул. Житомирська, 214 Житомирської області на 19 червня 2025 року на 12 годину 00 хвилин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тривалістю 60 днів, до 02 серпня 2025 року.

Ухвала суду в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, закінчує свою дію о 14 годині 30 хвилин 02 серпня 2025 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000086 від 12.03.2025 на майно, а саме на мобільний телефон марки: "TECNO SPARK" IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .

Зазначене майно повернути власнику або захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 .

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово, за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілої.

Про час розгляду провадження повідомити прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу та скасування арешту майна може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: