ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

справа № 761/20604/21

провадження № 51-5453км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Городище Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (надалі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (надалі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами на такий же строк, звільненого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Згідно з фактичними обставинами, детально наведеними у вироку, 03 липня 2020 року близько 18:17 ОСОБА_7 , керуючи автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони Солом`янської площі в напрямку вул. Чорновола та наближався до ділянки біля з`їзду на вул. Жилянську в бік вул. Старовокзальної в м. Києві.

В цей же час, попереду автобуса «Богдан» в попутному напрямку в крайній правій смузі руху, в напрямку вул. Чорновола, рухався велосипедист ОСОБА_8 .

Керуючи автобусом, ОСОБА_7 усупереч вимогам п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (надалі - ПДР) проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу до велосипедиста ОСОБА_8 та у ході випередження і об`їзду перешкоди, чим для нього являвся велосипедист, допустив наїзд на нього передньою правою боковою частиною автобусу.

У результаті наїзду ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 вересня 2024 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисниця засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, захисник зазначає про те, що місцевий суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не забезпечив безпосередній допит потерпілого і обмежив прокурора у часі для виклику свідка ОСОБА_9 .

Понад те, адвокат уважає, що районний суд недотримався приписів ст. 23 КПК, адже дослідив лише письмові докази, отримані за наслідками проведених слідчих дій з потерпілим і свідком ОСОБА_9 і не провів допит останніх.

Проте, на думку захисника, допущені недоліки судового розгляду не були усунуті й під час апеляційного розгляду, а тому судові рішення необхідно скасувати.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу сторони захисту; прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з яким погодився апеляційний суд, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85, 86, 87 КПК були підставою для визнання доказів недопустимими або неналежними, не встановлено.

Доводи захисника щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону через те, що потерпілий і свідок ОСОБА_9 не були допитаними, колегія суддів уважає непереконливими, зважаючи на таке.

Обвинувальний вирок суду має ґрунтуватись на сукупності досліджених доказів, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов однозначного висновку про наявність достатніх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.

Водночас суд першої інстанції визнав, що неможливість допитати в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 хоча і звузила коло доказів, які були у розпорядженні суду, проте з огляду на наявність сукупності інших доказів це не є суттєвою обставиною, яка б спростувала висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Місцевий суд, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про належність, допустимість та достовірність доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Отже, за обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду, відсутність допиту потерпілого й одного свідка під час судового розгляду не є істотним порушенням вимог КПК, що має наслідком скасування судових рішень, оскільки суд детально описав докази з яких встановив винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав ці докази достатніми і допустимими, а також здійснив їх ретельний аналіз у своїй сукупності.

Твердження сторони захисту про недотримання апеляційним судом процедури виклику потерпілого не впливає на законність постановлених рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК касаційну скаргу мають право подати засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.

Проте, касаційна скарга не містить вичерпних аргументів того, яким чином відсутність потерпілого вплинула на інтереси засудженого з урахуванням того, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не заперечувала проти проведення і закінчення апеляційного розгляду за його відсутності (т. 2, а. п. 134 - 136, 144 - 146, 152, 153).

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 17 квітня 2023 року, потерпілий з 14 лютого 2022 року перебуває за кордоном (т. 1, а. п. 205).

Між тим судові виклики потерпілому були надіслані на електронну адресу.

Покликання захисниці на порушення принципу змагальності сторін через те, що суд не дав достатнього часу прокурору забезпечити явку свідка ОСОБА_9 , спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, судовий розгляд було розпочато 13 грудня 2022 року, а вирок ухвалено 16 лютого 2024 року.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд сприяв стороні обвинувачення в можливості забезпечити явку її свідка, зокрема, шляхом неодноразового направлення повісток, постановлення ухвали про привід та здійсненням запитів до відповідних військових частин, оскільки свідок проходила військову службу.

Крім того, у судовому засіданні 11 серпня 2023 року суд ухвалив встановити процесуальні строки в межах двох судових засідань забезпечити явку свідка, що не з`являлась і потерпілого (т. 1, а. п. 241, 242).

Ба більше, у судовому засіданні 15 лютого 2024 року захисник заперечувала щодо надання прокурору часу забезпечити можливість допиту свідка ОСОБА_9 із використанням технічних засобів, ураховуючи, що вона перебувала у США, адже на думку захисника, прокурор зловживає своїм правом і порушує раніше встановлений порядок (т. 2, а. п. 65 - 67).

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись статтями 404, 405, 407, 412-414 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за скаргою його захисника, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості таких доводів.

Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставним.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив, а тому, касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3