06.06.2025 Справа № 363/4317/24
ВИРОК
06 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого по найму, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
10 липня 2024 року, близько 20 год. 10 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи мопедом марки «Карпати», без реєстраційних номерів, не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перевозив пасажира ОСОБА_5 на сидінні мопеду, позаду себе, на місці, яке не обладнане для перевезення пасажирів та не передбачене технічною характеристикою даного транспортного засобу, рухаючись по вул. Поштова зі сторони вул. Набережної в с. Пірново в бік с. Воропаїв Вишгородського району Київської області, біля бетонної опори ЛЕП л-7 тп-264, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, в наслідок чого, допустив падіння мопеду на проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження, в результаті яких в подальшому померла в лікувальному закладі. Смерть ОСОБА_5 , настала в результаті отриманої відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, субарахноїдальних крововиливів. Під час руху ОСОБА_4 , допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.1, підпункт «а», 2.3 підпункт «б», п. 12.1, п. 21.1 Правил дорожнього руху, а саме: п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.1 підпункт «а»: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;п. 2.3 підпункт «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 21.1: дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення. Порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 підпункту «а», 2.3 підпункту «б», п. 12.1, п. 21.1 Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_4 , знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті пасажира ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно. Пояснив, що 10 липня 2024 року, приблизно о 20:00 годині, після завершення роботи його мати ОСОБА_5 попросила підвезти її додому. Він керував мопедом, а мати сіла позаду нього на місце, не призначене для перевезення пасажирів. Рухались ґрунтовою дорогою по вулиці Поштовій у селі Пірново в напрямку села Воропаїв Вишгородського району Київської області. Проїжджаючи повз бетонну опору, мати, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, похилилась, у зв`язку з чим він не втримав рівновагу, і мопед перекинувся. В результаті падіння ОСОБА_5 вдарилась головою. Зазначив, що після інциденту намагався надати матері допомогу за його проханням випадковий перехожий викликав швидку медичну допомогу. Після госпіталізації матері він купував необхідні ліки та інші речі. Однак унаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 померла. Він щиро розкаюється у скоєному, глибоко шкодує про наслідки події, зокрема через загибель близької людини. У зв`язку з цим просив суд врахувати обставини справи та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_6 (рідний брат обвинуваченого) у судове засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду у його відсутності. Цивільного позову не заявляв.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена повністю.
Суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив діяння, а також обставину, що дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності у вечірній час доби, беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його умови життя, соціальне та матеріальне становище, працює постійно за наймом по будівництву, має позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку в психіатричних та наркологічних закладах, його щирий жаль з приводу смерті матері, готовність нести відповідальність за скоєне, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення: надання допомоги потерпілій на місці події, звернення до перехожих з проханням викликати швидку допомогу, забезпечення необхідними ліками під час лікування матері в лікарні, організацію поховання після її смерті, його репутацію та молодий вік, позицію потерпілого рідного брата, який не заявляв цивільного позову та не має майнових чи інших претензій, що є виключними обставинами, які істотно знижують тяжкість вчиненого, зважаючи, що головною метою покарання є виховання винного та запобігання вчиненню нових злочинів, суд дійшов до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків.
Суд вважає, що саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2024 року накладено арешт на мопед марки «Карпати», без реєстраційних номерів, та помістити на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою Київська область м. Вишгород вул. Ватутіна, 100А,
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні в порядку ст. ст.122, 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 369-371,374КПКУкраїни,суд
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання або роботи;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн. 24 копійки.
Арешт, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2024 року на мопед марки «Карпати», без реєстраційних номерів, який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою Київська область м. Вишгород вул. Ватутіна, 100А, скасувати.
Речові докази: мопед марки «Карпати», без реєстраційних номерів, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою Київська область м. Вишгород вул. Ватутіна, 100А - повернути власнику ОСОБА_4 за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1