Єдиний унікальний номер справи 183/4764/25
Провадження № 1-кс/183/894/25

У Х В А Л А

20 травня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні від 03 січня 2024 року № 00000003, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування факту вчинення діяння, що за своїми ознаками підпадає під правову кваліфікацію злочину, визначеного ч. 2 ст. 111 КК України (кримінальне провадження від 03 січня 2024 року № 00000003).

До Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні від 03 січня 2024 року № 00000003, про арешт майна, а саме: житлового будинку загальною площею 65,7 кв.м (з надвірними господарчими будівлями та спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення підозрюваного ОСОБА_4 права на відчуження та розпорядження вказаним майном, з метою унеможливлення його відчуження, до вирішення питання щодо конфіскації майна відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що приблизно з кінця червня 2022 року (більш точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу молодшим інспектором 2 категорії відділу режиму і охорони ДУ «Старобільський слідчий ізолятор», у порушення вимог Конституції України, ст. 14, 16 Закону України «Про Державну кримінальну-виконавчу службу України», зрадив українській державі, всьому Українському народові, та перебуваючи з кінця лютого 2022 року на території м. Старобільська Старобільського району Луганської області, яка з березня 2022 року тимчасово окупована зс країни-агресора РФ, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного структурного підрозділу так званого «правоохоронного органу мвс лнр» окупаційної адміністрації РФ, а саме до так званого «старобільського слідчого ізолятора управління виконання покарань мвс лнр» у незаконно захоплених адміністративних будівлях ДУ «Старобільський слідчий ізолятор», розташованих за адресою: м. Старобільськ Луганської області, вул. Монастирська, буд. 65, та розпочав свою «службу» у вказаному структурному підрозділі, перейшовши таким чином на бік ворога, усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, тобто вчинив державну зраду.

22 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На теперішній час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 органу досудового розслідування не відомо через те, що він ухиляється від притягнення до кримінальної відповідальності та переховується від органів досудового розслідування.

У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук, здійснення якого доручено відповідному оперативному підрозділу.

Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що у ОСОБА_4 на праві власності перебуває нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 65,7 кв.м (з надвірними господарчими будівлями та спорудами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор, посилаючись на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами та останній належним чином повідомлений про пред`явлену підозру, ураховуючи покарання, яке може загрожувати підозрюваному у випадку засудження за пред`явленою підозрою позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, просить накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , з метою унеможливлення його відчуження, до вирішення питання щодо конфіскації майна відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Власник майна - підозрюваний, в судове засідання не викликався в силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки прокурором в клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

У зв`язку з віддаленістю суду від місця розташування органу досудового розслідування, з урахуванням введеного в Україні воєнного стану і ускладненим пересуванням як у межах населеного пункту, так і за його межами, а також неможливістю проведення судового засіданні в режимі відеоконференції через нестабільний Інтернет зв`язок, суд вважає можливим розглядати клопотання за відсутності учасників судового розгляду.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, докази, подані в його обґрунтування, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, у кримінальному провадженні від 03 січня 2024 року № 00000003 здійснюється досудове розслідування за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ураховуючи зібрані органом досудового слідства докази та встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя вважає обґрунтованою повідомлену громадянину ОСОБА_4 підозру у вчиненні діяння, що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 111 КК України.

22 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яку направлено в порядку ч. 8 ст. 135 КПК України шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданої стороною обвинувачення Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 65,7 кв.м (з надвірними господарчими будівлями та спорудами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкція кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами стороною обвинувачення доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співрозмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні і наслідки арешту майна для підозрюваного у виді заборони відчуження майна не перешкоджає вжиттю такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, з огляду на те, що в своєму клопотанні прокурор не просить накласти арешт у вигляді заборони, обмеження користуватися майном, не обґрунтовує необхідність вжиття більш обтяжливих способів арешту майна, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна в силу ч. 4 ст. 173 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні від 03 січня 2024 року № 00000003 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок загальною площею 65,7 кв.м (з надвірними господарчими будівлями та спорудами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення ОСОБА_4 права на відчуження та розпорядження указаним майном, з метою унеможливлення його відчуження, до вирішення питання щодо конфіскації майна відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 03 січня 2024 року № 00000003.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1