Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/732/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 295/19007/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 червня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року, із визначенням розміру застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч пятсот шістдесят) гривень,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу суду необґрунтованою. Зазначає, що постановляючи ухвалу суд належним чином не врахував, що обвинувачена ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання, незадовільний стан здоров`я, оскільки потребує процедури замісної терапії в Житомирському обласному наркологічному диспансері, у вчиненому щиро кається.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0003533 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме : ухилення обвинуваченої від суду, оскільки остання з січня 2025 року на виклики суду не з`являлася, залишила місце свого проживання, у зв`язку з чим перебувала у розшуку та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачена, будучи під іспитовим строком, визначеним вироком суду, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину.

З`ясувавши думку сторони захисту щодо клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки з січня 2025 року обвинувачена ОСОБА_6 до суду не з`являлася, залишила місце свого проживання, заходи примусу у виді приводу не дали позитивних результатів, встановити місце перебування останньої не надалося можливим, ухвалою суду було оголошено у розшук обвинувачену, яку в подальшому 26.06.2025 було затримано.

З огляду на наведене, враховуючи вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, суд вважав, що клопотання прокурора підлягає задоволенні та застосував до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися. Подали заяви, в якій просили провадити розгляд у їх відсутності.

Враховуючи положення ч.4 ст.422-1 КПК України та думку обвинуваченої ОСОБА_6 , яка не наполягала на участі свого захисника в апеляційному розгляді, колегія суддів вважала можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченої ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0003533 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачена може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Згідно матеріалів провадження, з січня 2025 року обвинувачена ОСОБА_6 до суду не з`являлася, залишила місце свого проживання, заходи примусу у виді приводу не дали позитивних результатів, встановити місце перебування останньої не надалося можливим, у зв`язку з чим судом обвинувачену ОСОБА_6 було оголошено у розшук. Обвинувачена ОСОБА_6 15.01.2025 року була присутньою в підготовчому судовому засіданні та отримала повістку про виклик у наступне судове засідання, але безпричинно не з`являлася в судові засідання, призначені на 21.01.2025 та 25.02.2025 року. 26.06.2025 обвинувачену ОСОБА_6 було затримано на виконання ухвали суду.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 вироком Корооьовського районного суду м.Житомира від 22.01.2024 року була засуджена за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, проте знову обвинувачується у вчиненні крадіжок майна, які мали місце 08.11.2024 та 10.11.2024 року, тобто під час іспитового строку.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченої ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що суддею визначено мінімальний розмір застави, при внесенні якої обвинувачена ОСОБА_6 буде звільнена з-під варти.

Вказання апелянта на те, що обвинувачена ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання та незадовільний стан здоровя, оскільки їй потрібно проходити процедури замісної терапії в Житомирському обласному наркологічному диспансері, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не свідчить про відсутність встановлених ризиків та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 червня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року, із визначенням розміру застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч пятсот шістдесят) гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :