Провадження № 11-кп/4808/347/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Задоволено клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..Продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без визначення розміру застави до 09 серпня 2025 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Вважає ухвалене судове рішення незаконним, необґрунтованим, невмотивованим.

Зокрема, посилається на те, що в даному провадженні навмисно невірно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ст.ст. 186, 189 КК України, що ставить його у становище, відповідно до якого у стороннього спостерігача складається враження, що ОСОБА_9 є особливо небезпечним злочинцем. Захист вважає, що в діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України і ОСОБА_9 визнає себе винним у його вчиненні.

Зазначає, в даному випадку мали місце сімейні непорозуміння між колишнім подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо нажитого ним спільного майна, які між собою на даний час примирилися. При цьому, на даний час потерпіла в нотаріуса склала розписку, в якій вказує, що не має претензій до ОСОБА_9 , зазначає, що в них є спільна дитина, якій потрібен батько, а також не заперечує щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 . Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна судово-медична експертиза, яка вказує на те, що в потерпілої відсутні будь-які тілесні ушкодження, тобто фізичного впливу взагалі не було, потерпіла не має претензій, всі спірні питання між колишнім подружжям вирішені.

Просить врахувати те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, одружений, його дружина вагітна, є директором ТзОВ «Ньорд».

Зауважує, що ОСОБА_9 є потерпілим в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляду в м. Києві і в цій справі в ОСОБА_9 є теж відповідні права та обов`язки як потерпілого, які він, перебуваючи під вартою не зможе належним чином виконати.

За вказаних обставин, сторона захисту переконана, що висунуті у клопотанні прокурора ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо можливої поведінки ОСОБА_9 є безпідставними.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Крім того, захисник ОСОБА_8 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Зокрема, посилався на те, що в період дії запобіжного заходу теперішня дружина обвинуваченого ОСОБА_11 народила дитину шляхом операційного втручання (кесаревого розтину) а також потребує оперативного втручання, у зв`язку із наявним захворюванням, а тому їй потрібна підтримка та допомога обвинуваченого.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника, а клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , та ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин, оскільки вони ще не допитані в ході судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжує існувати ризики того, що обвинувачений може перешкоджати судовому провадженню, зокрема, впливаючи на потерпілу, свідків.

Крім того, підставами вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що на розгляді Галицького районного суду Івано-Франківської області перебуває інше кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, що може свідчити про його стійку направленість на вчинення злочинів даної категорії.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , серед яких є тяжкий (ч. 4 ст. 186 КК України) та особливо тяжкий злочини (ч. 4 ст. 189 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищевказане, твердження сторони захисту щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням. При цьому сімейні обставини, на які посилається захисник в клопотанні, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5