Справа № 404/9121/24
Номер провадження 1-кс/404/2155/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника володільця арештованого майна адвоката ОСОБА_4 ,

заявлених володільців арештованого майна: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання погодженого прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про вирішення долі речового доказу по кримінальному провадженню 0009303 за ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач за погодженням із прокурором Кропивницької окружної прокуратури звернувся до суду з клопотанням для вирішення долі речового доказу по вказаному вище кримінальному провадженню. Зокрема, передати «Ауді Q3» з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 на потреби Кіровоградської обласної військової адміністрації.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання не підтримав, у зв`язку з передчасністю.

Заявлені представники володільців арештованого майна просять передати авто до визначеної ними військової частини.

08.07.2024 року під час проведення огляду місця події вилучили «Ауді Q3» з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 .

26.07. 2024 року експерт зробив висновок про те, що первинний він-код кузову вилученого транспортного засобу «Ауді Q3» з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 мав первинну ідентифікацію заводу-виробника WAUZZZ8U9EK033362, яку було незаконно змінено на він-код WAUZZZ8U1DR065320 не в умовах заводу-виробника.

Учасники розгляду клопотання не оспорюють законність набуття права власності та первинної реєстрації за потерпілою особою, у якої в 2015 році невстановлені особи в республіці Німеччина, незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом.

Предмет злочинного посягання протягом 10 років перебував у міжнародному розшуку інтегрованої системи «Інтерпол».

СД Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області завершив проведення досудового розслідування кримінального провадження 0009303 за ст. 290 КК України, за фактом зміни ідентифікаційних позначень він-коду транспортного засобу «Ауді Q3» з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 .

Обов`язок доказування покладається на дізнавача (ст. 92 КПК України).

Дізнавач під час досудового розслідування допустив тривалу бездіяльність, оскільки міг, але не з`ясував прізвища, імені та по-батькові особи та місце проживання (резидента Німеччини), стосовно якого у 2015 році провели реєстрацію транспортного засобу і згодом викрали авто.

Відсутність у провадженні потерпілого можливо процесуально надолужити тільки внаслідок скасування незаконної постанови про закриття кримінального провадження.

Грубе порушення імперативних вимог процесуальних норм виключає можливість вирішення долі речового доказу без встановлення особи законного власника авто, - резидента ФРН.

Згідно п. 5 ч. 9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Законного власника авто, тобто потерпілого необхідно встановити, проте представники правоохоронного органу не подали відомостей про нього.

За таких умов необхідно використати практику застосування оцінки доказів, висловлену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для потерпілого. Прокурор міг, але не встановив особу потерпілого резидента ФРН. Внаслідок бездіяльності прокурора, законний власник викраденого авто втратив право адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення прокурором однобічного досудового розслідування виключає можливість задоволення клопотання про вирішення долі речового доказу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При зверненні з клопотанням про вирішення долі речового доказу прокурор навів надто формальні підстави, які не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки без дослідження та належного правового аналізу залишилась сама важлива обставина, анкетні дані потерпілого та наявність згоди резидента ФРН на передачу належного йому авто на а потреби Кіровоградської обласної військової адміністрації. Правильність встановлення дійсних обставин впливає на законність прийняття остаточного судового рішення. Прокурор використав надто формальні ознаки для звернення з клопотанням про вирішення долі речового доказу. Правильність такого твердження міститься у правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19). При цьому Верховний Суд зазначив, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист. Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (BelesandOthers v. theCzechRepublic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Представники сторони обвинувачення вилучений автомобіль без достатніх правових підстав,всупереч передбаченого законом порядку пропонують передати іншій юридичній особі, яка ніколи не була його законним володільцем в аспекті приписів ч. 1 ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 19 Конституції України, слідчий і прокурор зобов`язані діяти у порядку та спосіб передбачений законом.

Практикою застосування рішень ЄСПЛ визначено, що виконання судового рішення є кінцевою стадією судового розгляду. Судове рішення повинно мати законний механізм його виконання.

Відповідно до п. 15 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…» затверджених постановою КМУ 1388 від 07.09.1998 року, не допускається перереєстрація , зняття з обліку транспортних засобів без ідентифікаційного номера або зі знищеним, пошкодженим чи підробленим символом номера кузова, шасі, рами, двигуна.

Наслідком часткового знищення символів він-коду, є неможливість у передбачений законом спосіб змінити власника майна.

Під час кримінального провадження слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства ( законність, як загальна засада кримінального провадження ст. 9 КПК України).

Отже, другою підставою відмови у передачі авто є незаконність вимоги ініціатора клопотання, оскільки він послався на незаконний порядок передачі майна зі знищеним він-кодом.

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення майнових прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Виключення інформації щодо зазначеного автомобіля з міжнародної бази даних розшукуваних транспортних засобів не зменшує та не змінює майнових прав резидента ФРН та потерпілого, у тому числі права розраховувати на повернення викраденого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про вирішення долі речового доказу, зокрема автомобіля «Ауді Q3» з прикріпленими номерними знаками НОМЕР_1 , по кримінальному провадженню 0009303 за ст. 290 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1