В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000252 від 23.11.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рачівка Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачувався у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану стосовно потерпілої ОСОБА_4 за неаступних обставин.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президенту України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який було продовжено Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21.11.2022 року.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи вище вказані обставини, 23.11.2022 року близько 00 годин 30 хвилин, перебуваючи у вітальній кімнаті житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про наявність у потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошових коштів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив напад на потерпілу, з метою заволодіння її майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя і здоров`я останньої, з метою подолання опору потерпілої та подальшого заволодіння майном штовхнув руками та наніс два удари рукою, зжатою в кулак в область обличчя, після чого затягнув потерпілу до номеру №1, де кинув її на ліжко та, продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ще декілька ударів ногою в область грудної клітини, чим завдав потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, голови, шиї, спини, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 189 від 08.12.2022 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. У результаті нападу потерпіла ОСОБА_4 втратила свідомість. Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, використовуючи безпорадний стан потерпілої, незаконно заволодів майном потерпілої, а саме: дістав з правої та лівої кишень зимового пальта, в якому була потерпіла, грошові кошти в сумі 1500 грн., після чого намагався зв`язати потерпілу та після того, як остання прийшла до тями, зник. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав та суду пояснив, що розбійного нападу на погтерпілу з метою заволодіння її майном або грошовими коштами не здійснював, лише побив останню під час конфлікту, який виник між ними. 22.11.2022 року він перебував в СІЗО та його випустили. Зустрів хлопця на ім`я ОСОБА_7 , прізвища його не знає, почали з ним спілкуватися, він сказав йому, що його рідні знаходяться у Львівській області та що він має намір їхати туди до них. Потрібно було перевести кошти, зустріли таксиста та попросили його, він погодився, його рідні скинули 5 тисяч, таксист їм віддав кошти. Потім вони поїхали до готелю, там хотіли зняти номер, адміністратор почала запитувати за документи, яких у них не було. Він дав адміністратору 800 гривень за номер та 400 гривень за воду та огірки. Потерпіла поклала кошти у кишеню, була у сірій кофті. Потім ввечері поїхали до магазину скупитись, по дорозі заїхали за подругою ОСОБА_7 , забрали подругу та поїхали знову до готелю. Вони трішки випили алкогольних напоїв, ОСОБА_7 з подругою пішли в іншу кімнату. Через деякий час ОСОБА_7 одягнувся та десь пішов, куди саме йому не відомо. Потім вийшла його подруга та жалілася, що ОСОБА_7 не заплатив їй, потерпіла пішла подивитись де ОСОБА_7 . Дівчині хтось зателефонував та вона пішла. Потім прийшов ОСОБА_7 , тарабанив в двері, потерпіла йому відкрила, він попросив у неї цигарок, десь 4 пачки, не розрахувався за них. Потерпіла йому їх дала, але викликала поліцію. Він за це її вдарив, через страх що вона викликала поліцію, оскільки в нього не було взагалі будь-яких документів. Потерпілу вдарив рази 4, в його присутності потерпіла не втрачала свідомості, коли бив по обличчю, потерпіла не падала. Можливо вона билась об стіну, таким чином могла отримати синці по тілу, ще головою може об стіну вдарилась. Бинтів в руках не було, бинт був у нього на нозі, зв`язувати потерпілу бинтами не намагався. Грошові кошти у потерпілої не забирав, не вимагав, взагалі нічого не брав ні у потерпілої, ні в приміщенні готелю. ОСОБА_8 також не брав та не світив їм. В кімнаті потерпілу не закривав. Потерпіла казала, що нічого за нього не буде говорити поліції. Вона казала йому піти з готелю, щоб його не знайшла поліція, він сидів в якомусь підвалі до ранку. Потім пішов на вокзал та поїхав додому у Львівську область. Грошових коштів ніяких не брав, тілесні ушкодження наносив, тому обвинувачення у розбіному нападі не визнає, визнає лише завдання потьерпілий ударів.

Судом під час судового розгляду дослідженні докази у порядку ст.94 КПК України.

Потерепіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала у готелі в м.Херсон по вул.Сеняввіна, 122 А адміністратором. Коли відбувались ці події точно не пам`ятає. Приблизно після 14:00 годин на таксі приїхало два хлопця, яких вона заселила до номеру. Хлопці здійснили оплату одного номеру на двох, розраховувались готівкою гривнею, після цього вони пішли до свого номеру. В той час взагалі все було нормально. Хлопець на ім`я ОСОБА_9 , який виглядав на 12 років, їй так здалося, оскільки, був нижче за неї ростом, хилим хлопцем, був одягнутий в куртку, чорні брюки та кеди, ще в нього був рюкзак, постійно на голові в нього був капюшон, повністю його голови та обличчя не бачила, він дивився з-під лоба, добре запам`ятала його очі. Цей ОСОБА_9 через деякий час приїхав з дівчиною. Ще через деякий час через дорогу запалили вогнище на території покинутої будівлі. Другий хлопець з дівчиною пішли дивитись на те вогнище. Ще там були безхатьки, вони з ними розмовляли. В цей час до неї звернувся цей ОСОБА_9 та сказав їй, що другий хлопець погана людина, він його обікрав та щоб вона закрила двері та не впускала його до приміщення. В цей час цей другий хлопець намагався повернутись до готелю, вона його не пустила продала цигарки йому через двері та закрила двері. Він повернувся до покинутої будівлі. В цей час вона викликала поліцію. В той момент за секунду хлопець на ім`я ОСОБА_9 ніби озвірів коли почув про виклик поліції. Він одразу почав наносити їй ушкодження та говорив навіщо вона це зробила та що вона хоче його здати поліцейським, оскільки його випустили російські з в`язниці та він без документів. Коли він почав її бити вона перебувала біля першого номеру готелю, в момент коли обвинувачений почав наносити удари в нього в руках були бинти, якими він намагався скрутити їй руки. Під час бійки вони опинилися в приміщенні цього першого номеру. Там обвинувачений кинув її на залізне ліжко. Продовжував наносити їй удари та скручувати руки бинтом, вона намагалась відповідати йому, також нанесла йому удар. В цей час свідомість не втрачала, намагалася дати відсіч. На її запитання, що відбувається, обвинувачений їй казав, що вона намагається здати його поліцейським. Коли вона лежала на ліжку, свідомість не втрачала, проте все було, як в тумані. До тями її привів телефонний дзвінок, вона казала обвинуваченому, що це вже іде поліція та щоб він зупинився. В цей час обвинувачений розбив скло та втік на вилицю, більше до готелю він не повертався та вона його не бачила. Коли вона підійшла до вікна, то побачила, що на дворі стоїть приблизно 10 машин патрульної поліції, проте це були поліцейські яких вона не викликала. Тих, що викликала вона, приїхали набагато пізніше. На вулицю вона також потрапила через вікно, оскільки обвинувачений забрав ключі від дверей готелю та вона не мала змоги вийти через них. Під час коли обвинувачений наносив їй тілесні ушкодження в приміщенні готелю перебували тільки вона та обвинувачений. Другий хлопець та дівчина перебувала через дорогу в покинутій будівлі. Вже о 09:00 ранку вона виявила, що в ней пропали грошові кошти, коли прийшла її напарниця та їй потрібно було здавати зміну. Це були кошти, якими хлопці розрахувались на номер в готелі приблизно 600 грн., точно скільки було грошей не пам`ятає. Можливо вона ще продавала їм щось з бару, проте на пам`ятає цього. Під час події перебувала в безрукавці, яку постійно носить на роботі та кладе туди грошові кошти, так зручно, можливо зверху одягала зимове пальто, точно не пам`ятає. Коли виявила, що зникли грошові кошти, ще раз перевірила кішені своєї безрукавки, в якій перебувала під час події та дивилась під ліжком в номері готелю, проте грошових коштів не знайшла. На вулиці не шукала грошові кошти. Цілком ймовірно, що вони могли випасти з кишені, коли вона виходила на вулицю через вікно. Про те щоб обвинувачений брав ці грошові кошти не бачила. Обвинувачений ці грошові кошти в неї не вимагав. Не може стверджувати, що саме обвинувачений забрав в ней ці грошові кошти. Констатує тільки факт їх зникнення. Також не може стверджувати, чи знаходились в неї ці кошти в кишені коли почалась бійка. Дата та час події, які зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності, оскільки перечитувала всі протоколи та підписувала їх, наразі не пам`ятає коли це відбувалос. На досудовому розслідуванні впізнала обвинуваченого по фотознімкам, на фото він був без капюшона, тому вона його впізнала по очам. Також на досудовому розслідуванні зазначала скільки саме в неї зникло грошей, зараз не пам`ятає точної суми. Крім того, на досудовому розслідуванні слідчий приїзжав до неї з камерою, де вони ходили з ним та вона докладно розповідала та показувала де та як все відбувалось. На досудовому розслідуванні слідчому казала правду, оскільки на той момент все гарно пам`ятала. В заяві про вчинений злочин зазначала, що грошові кошти зникли, проте хто їх забрав та коли вони зникли вона не знає. Заяву про злочин писав слідчий з її слів. Також в ранці двірничка принесла їй ключи від дверей готелю, які вона знайшла на вулиці. Крім того, обвинувачений забрав в неї маленький ліхтарик, про що вона також казала слідчому. Стверджувати, що саме обвинвачений або інший його товариш викрав у неї грошові кошти і саме у сумі 1500 грн. не може, бо особисто цього не бачила, виявила пропажу грошей вже вранці, не виключає, що грощі могли десь випасти. До поліції зверталася та зазначала, що обвинвачений її побив.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала старшим адміністратором у готелі за адресою: м.Херсон, вул Сенявіна, 122А. Потерпіла працювала адміністратором в цьому готелі. Коли вона зранку приїхала на роботу потерпіла їй розповіла, що її побили та пропали грошові кошти. Вона звернула увагу, що потерпіла була вся в синцях. Хто причинив потерпілій тілесні ушкодження їй також не відомо. Потерпіла розказувала, що в першому номері сталася бійка, її бив, душив якийсь хлопець, потім вона втекла через вікно. Подробиці їй не відомі, додаткових питань не задавала. При яких обставинах пропали грошові кошти їй не відомо. Де потерпіла зберігала грошові кошти їй також не відомо. Потерпіла просто зазначала, що грошові кошти пропали. Це були кошти за продаж товару на барі та за сам номер. Скільки саме грошових коштів пропало їй не відомо, приблизно 1500 грн. Ніякої звітності за надані послуги та проданий товар в готелі не велось. Грошові кошти адміністратори передавали один одному з рук в руки, товар на барі перераховували. Після подій перерахували товар на барі та виявили нестачу приблизно на 1000 грн. Ніяких додаткових питань вона потерпілій не задавала, свідком подій не була, все знає зі слів самої потерпілої. Дати коли відбувались події не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілою вона просто знайома, декілька разів приїжджала до готелю в її зміну. Дату коли відбувались ці події не пам`ятає, це було у 2022 році приблизно у кінці восени, вже після деокупації м.Херсон. Того дня їй зателефонували з іншого готелю та повідомили, що є два чоловіка, яким потрібно надати інтимні послуги. Чоловікам надали її номер телефону. Один з чоловіків зателефонував їй та вони домовились, що чоловіки заїдуть за нею та заберуть її. Чоловіки приїхали за нею та вони поїхали до готелю за адресою: м.Херсон, вул.Сенявіна, де чоловіки зняли номер. Один з чоловіків виглядав приблизно на 40 років, був з круглим обличчям, назвався ОСОБА_7 . Другий чоловік був молодшим за першого, худорлявим, був одягнутим в кепку, спортивну кофту, джинси чи спортивні штани та кросівки, як його звати не пам`ятає. Коли приїхали до готелю, приблизно о 19:00 годин, їх зустріла адміністратор ОСОБА_12 , яка є потерпілою та яка повідомила їй в який номер їй треба йти. Коли вона пішла з ОСОБА_7 для надання останньому інтимних послуг. Потерпіла залишилась з другим чоловіком, все було нормально, вони просто спілкувались, чоловік дуже хвилювався загалом за обстановку в країні, потерпіла намагалася його заспокоїти. Коли вона закінчила надавати інтимні послуги ОСОБА_7 , останній одягнувся та пішов, після чого вона також одягнулась та вийшла з кімнати. Знайшла потерпілу, яка спілкувалась з другим хлопцем та повідомила їй що йде додому. Це було приблизно о 20:00 годин. Чоловік на ім`я ОСОБА_7 пішов з готелю раніше за неї. В той час в готелі більше нікого не було. Що відбувалось після того, як вона пішла з готелю їй не відомо, свідком нападу на потерпілу не була. Як чоловіки розраховувались за якийсь товар та за номер готелю вона не бачила, в її присутності ніхто ні за що не розраховувався. З нею також за її послуги ніхто не розрахувався. На досудовому розслідуванні відбувалось впізнання по фотознімкам, слідчий показував їй фото чоловіків, серед яких вона впізнала ОСОБА_7 та другого чоловіка.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він працює таксистом, точно дату коли відбувались події не пам`ятає, приблизно о 2024 році, вже після деокупації м.Херсон. Коли він повертався на стоянку його зупинили два пасажира, вони попросили відвезти їх до магазину, що він і зробив, після магазину вони попросили його відвезти їх до приватного сектору, де один з чоловіків вийшов з машини на декілька хвилин та повернувся з спиртними напоями, після того він відвіз їх до готелю на вул.Сенявіна, їх зустріла якась жінка. Під готелем вони домовились, що він приїде з ранку за цими чоловіками та відвезе їх до автовокзалу. Описати детально вказаних чоловіків не може, позаду сидів молодший в капюшоні з правої сторони, наче був в толстовці, вік не знає, другий чоловік, був в полосатій куртці, був старше за віком. Коли він приїхав зранку, біля готелю вже була поліція, запитали в нього чи підвозив він когось вчора до готелю та він поїхав давати покази. Поліцейські казали що побили жінку та забрали кошти. Жінку з ранку біля готелю не бачив. Коли він їх возив чоловіки були спокійні, з ним розраховувався той хто сидів попереду, дав 200 гривень, позаду дав якісь копійки. На досудовому розслідуванні відбувалось впізнання, але він не впізнав чоловіка по обличчю, впізнав тільки по куртці.

Крім того судом досліджено наступні докази.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.11.2022 ркоу гр. ОСОБА_4 просить прийняти міри до двох невстановлених осіб, які 23.11.2022 року біля 01:00 годин із застосуванням фізичної сили небезпечної для життя, заволоділи грошовими коштами в сумі 1500 грн. за адресою: м.Херсон, вул.Сенявіна, 122А, у протоколі міститься запис потерпілої, що записано вірно та стоїть підпис ОСОБА_4 .

Згідно витягу з ЄРДР №0000252 від 23.11.2022 року до реєстру були внесені відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до рапорту сектора моніторингу Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області 23.11.2022 року о 00:34 годин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , повідомляє чергова, що невідомий чоловік, який проживав у заявниці в готелі погрожував прийти із знайомими вибивати вікна, перебував в нетверезому стані. Заявник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Проведеним оглядом місця події від 23.11.2022 року було оглянуто території приватного готелю та будівлі самого готелю, на який надала дозвіл ОСОБА_4 згідно її заяви від 23.11.2022 року, під час якого було виявлено та вилучено: сліди рук, недопалки від цигарок, 2 бинти.

Згідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2022 року потерпіла ОСОБА_4 впізнала особу, яка зображена на фотознімку під №2, як особу який 22.11.2022 року здійснив на неї напад та наніс тілесні ушкодження. Відповідно до довідки до протоколу особою на фотознімку №2 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.12.2022 року за участтю потерпілої ОСОБА_4 , дозвіл на який надала ОСОБА_10 , яка є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , потрепіла ОСОБА_4 пояснила, що під час чергування, вдень 22 числа в обідяний час вона займалася своїми обов`язками, сиділа на ресепшн за закритими дверима. Під час роботи вона не дозволяє ставити під готель автомобілі. Коли під`їхав темно бірюзовий автомобіль з нього вийшла жінка з дитиною. Вона вийшла з дверей готелю і сказала їм, що це не стоянка тут не дозволяється ставити авто. Жінка сказала, що вона привезла їм солдатів збройних сил України та сказала їм щоб виходили. Пояснила, що порекомендовала готель солдатам збройних сил України. Чоловіки представилися їй солдатами збройних сил України. Один низького зросту, казав, що він стрілець збройних сил України, а другий сказав, що він начальник охорони президента. Розмовляли коректно на російській мові. За їх проханням на надала їм номер зверху (на другому поверсі) найкращий номер. Грошей на не брала так як думала, що вони солдати. Чоловіки набрали їжі, цигарок, води, огірків на суму більше 1000 гривень та віддали їй гроші. Після вони їздили по продукти та приїхали ще з пакетами. У меншого солдата, що представився стрільцем ОСОБА_9 , був чорний портфель, а в іншого нічого не було. Потім вони приїхали знову з портфелем і з двома пакетами. Сказали, що привезли їжу піднялися на верх. Через 15 хвилин вони спустились вже п`яні від них тхнуло горілкою. Хлопці висловили намір відпочивати далі та вийшовши на вулицю до них підбігли безхатьки та просили цигарок. Пригостивши цигарками продовжили спілкуватися наче вони рівні один одному. Потерпіла показала, що безхатьки пішли через дорогу до недобудови, яка розташована навпроти готелю, чоловік той, що менший попрохав у неї мобільний телефон та викликав таксі. Зловили таксі і десь поїхали. Через пів години приїхали вже в трьох з жінкою. Було вже темно і вона бачила тільки силуети, жіночка струнка кудрява. В трьох пішли в номер. Тоді десь через пів години, вищій вискочив із номеру і побіг на вулицю. Через вікно вона бачила, що він побіг до багаття яке було у безхатьків. Після купив у неї цигарок купив декілька пачок і побіг до безхатьків. Тоді спустився менший, провів жінку та сказав, щоб вона не впускала старшого бо його обікрав. Сказав, що він заплатив за жінку, за номер, за їжу і в нього всі гроші зникли. Після потерпіла провела групу до приміщення готелю за адресою: АДРЕСА_3 та показала місце де вона знаходилася коли працювала в готелі по охороні - на стійку приймальні. Розповіла, що до неї підійшов нижчій, представляв стрільцем, зачинив двері і сказав не пускати іншого бо він небезпечна людина. Потерпіла пояснила, що після вона підійшла до вікна, двері були закриті але вона залишила ключ в дверях, через вікно бачила, що біжить старший. Вона відчинила та наказала показати паспорт на що від високого чоловіка почула нецензурну лайку та погрози що повибиває все зараз та знище. Злякавшись вона зачинила двері та чоловік втік. Вона терміново набрала «102», поліцію, назвала адресу. На той час було вже темно. В приміщенні із освітлення була тільки свічка. В неї був при собі ліхтарик. Після вона зачинила двері готелю із середини та показала, що сіла на диван неподалік кімнати №1 де викликала поліцію. По телефону їй сказали, що виклик прийняли. Далі вона присіла диван та сказала, що зараз приїде поліція. Чоловік хапає її за шкірку, штовхає в двері та тягне. Сказав, «що ти наробила я теж без документів». Потерпіла вказала на місце на першому поверсі поряд з дверима кімнати № 1 та пояснила, що саме тут біля дверей чоловік вдарив її. На пропозицію слідчого показати куди саме та чим їй було завдано удари потерпіла показала, шо біля дверей кімнати №1 він (чоловік на ім`я ОСОБА_9 ), наніс їй два удари кулаком по обличчю в районі лівого ока. Після показала, що він волоком затягнув її в кімнату №1 де кинув на ліжко. Вона вдарилася головою об бильце ліжка. Також додала що він знову вдарив її кулаком в обличчя та показала на обличчя в районі лівого ока. Далі витягнув із чорного рюкзака розтягнутий бинт медичний і почав хапати її за руки та за голову щоб прив`язати. Потерпіла уточнила, що вона втратила свідомість коли падала головою між ліжками. Також показала, що на ліжку він її вдарив два рази ногою в груди після чого втратила свідомість. Потім почула дзвінок та сказала, що «ну добивай мене міліція приїхала вже». Він її кинув та побіг до виходу з готелю далі вона чула, що він за допомогою ключа відчинив двері та втік. Поліції вона сказала, що її добивають та треба їхати швидше. Вона встала та побігла зачинила вхідні двері готелю із середини. Та у вікно з кімнати №1 вона бачила ОСОБА_9 , який кричав їй щоб вона відкривала двері та погрожував її добити. Вона знову телефонувала до поліції. Розмовляла з поліцією міста Тернопіль. Потім бігав під вікнами. Також потерпіла додала, що перед цим він вкрав її черговий ліхтарик яким світив у вікно і ліхтарем бив по склу. Так декілька раз він бігав по колу. Потім вона побачила світло фар та зрозуміла, що приїхала поліції. Нападник перелякався, пригнув на бак, хотів перескочити паркан. Далі вона втратила його із поля зору. Потерпіла пояснила, що деталі деякі вона може пропустила розповіла все що згадала. Коли саме втрачала свідомість вона не пам`ятає до тями прийшла від дзвінка телефону. На цьому проведення слідчого експерименту було завершено. Судом переглянуто відеозапис до зазначеного протоколу. На відеозапису окрім зазначених у протоколі пояснень потерпілої та наведення нею обставин правопорушення, потерпіла в кінці своїх пояснень зазначила, що в неї ще пропали грощі. При цьому будь-яких питань для з`ясування обставин зникнення гргошових коштів у потерпілої слідчим не поставлено та сама потерпіла більше пояснень з цього питання не надала.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.11.2022 року свідок ОСОБА_14 впізнає особу, яка зображена на фотознімку під №2, відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідок впізнав ОСОБА_5 , як особу на ім`я ОСОБА_9 з яким він відпочивав 22.11.2022 року в готелі в м.Херсон та винаймав там кімнату.

При цьому суд відхиляє посилання сторони захисту про виключення вказаного доказу, оскільки свідок ОСОБА_14 судом не допитувався, оскільки під час судового розгляду встановлено, що свідок ОСОБА_14 помер.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2022 року свідок ОСОБА_15 впізнає особу, яка зображена на фотознімку під №3, відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №3 зображений ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свідок впізнала ОСОБА_14 , як особу на ім`я ОСОБА_7 з яким вона познайомилась та відпочивала 22.11.2022 року в готелі по вул.Сенявіна.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2022 року свідок ОСОБА_15 впізнає особу, яка зображена на фотознімку під №2, відповідно до довідки до протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідок впізнала ОСОБА_5 , як особу на ім`я ОСОБА_9 з яким вона познайомилась та відпочивала 22.11.2022 року в готелі по вул.Сенявіна;

Відповідно до постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 25.04.2023 року було постановлено провести у даному кримінальному провадженні відібрання біологічних зразків ОСОБА_5 у вигляді букального епітелію та слідів папілярних узорів рук для проведення судових експертиз.

Відповідно до протоколу про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 01.05.2023 року у ОСОБА_5 було відібрано зразки букального епітелію та слідів папілярних узорів рук, на що ОСОБА_5 надав добровільну згоду. Виявлені сліди та зразки було вилучено та упаковано. Судом переглянуто відеозапис до зазначеного протоколу, зміст якого відповідає змісту протоколу.

Відповідно до висновку експерта №189 від 08.12.2022 року судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 виявлені синці обличчя, голови, шиї, спини, які виникли від травматичних дій тупими предметами, не виключено 23.11.2022 року, як вказано у постанові, відносяться до легких тілесних ушкоджень. З урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , експерт вважає, що їх виникнення внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню виключається.

Відповідно до висновку експерта №66/189 від 13.12.2022 року судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 виявлені синці обличчя, голови, шиї, спини, які виникли від не менше шести травматичних дій тупими предметами. З урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_4 їх виникнення за обставин та способом, які вказані у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_4 , від 23.11.2022 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 01.12.2022 року, не виключається. З урахуванням характеру та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_4 на обличчі, голові та шиї, втрата нею свідомості під час нанесення даних тілесних ушкоджень не виключається.

Згідно висновку експерта від 30.11.2022 року №СЕ-19/115-22/9911-Д на додатку до протоколу огляду місця події знаходиться сім відрізків клейких стрічок з розмірами 70 х 20 мм, 61 х 20 мм, 65 х 20 мм, 62 х 20 мм, 72 х20 мм, 61 х 38 мм, 55 х 20 мм вилучені під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , на яких містяться вісім слідів папілярних узорів, з яких чотири сліди папілярних узорів пальців руки (рук), з розмірами 22 х 16 мм, 35 х 17 мм, 22 х 15 мм, 20 х 25 мм, відкопійовані на відрізки клейких стрічок з розмірами 70 х20 мм, 61 х 20 мм, 62 х 20 мм, 61 х 38 мм, один слід папілярного узору поверхні руки з розмірами 27 х 15 мм, відкопійований на відрізок клейкої стрічки розміром 65 х20 мм та один слід папілярного узору долоні руки з розмірами 46 х 17 мм, відкопійований на відрізок клейкоїстрічки з розмірами 55 х 20 мм, відповідно придатні для ідентификаціх за ними особи (осіб), а два сліди папілярних узорівпальців руки (рук) з розмірами 12 х 15 мм. 9 х 15 мм, відкопійовані на аркуш клейкої стрічки з розмірами 72 х 20 мм, не придатні для ідентифікації за ними особи (осіб).

Відповідно до висновку експерта від 11.05.2023 року №СЕ-19/122-23/1018-Д слід папілярного узору розміром 16х22 мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки №1 розміром 20х70 мм та слід папілярного узору розміром 17х35 мм, відкопійований на відрізку ліпкої стрічки №2 розміром 20х61 мм вилучені 23.11.2022 року при огляді місця події за фактом розбійного нападу відносно ОСОБА_4 за адресою: м.Херсон, проспект Адмірала Сенявіна, 122 А, залишені, відповідно, середнім пальцем лівої руки та великим пальцем правої руки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дактилоскопічна карта якого надана на дослідження. Слід папілярного узору розміром 15х27 мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки №3 розміром 20х65 мм, слід папілярного узору розміром 15х22 мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки №4 розміром 20х62 мм,слід папілярного узору розміром 20х25 мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки№6 розміром 38х61 мм, слід папілярного узору розміром 17х46 мм, відкопійований на відрізку липкої стрічки №7 розміром 20х55 мм не залишені руками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дактилоскопічна карта якого надана на дослідження, а залишені руками інших осіб.

Відповідно до висновку експерта від 31.03.2023 року №СЕ-19/115-22/10051-БД на недопалку цигарки (об`єкт №1.1) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі та наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1).

Відповідно до висновку експерта від 21.02.2023 року №СЕ-19/115-22/10054-БД на недопалках цигарок, умовно позначених «1» та «2» (об`єкт №1.1, 2.1) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються між собою, належать невстановленій особі жіночої генетичної статі та наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1).

Відповідно до висновку експерта від 21.02.2023 року №СЕ-19/115-22/10062-БД на недопалках цигарок, умовно позначених «1» та «2» (об`єкт №1.1, 2.1) виявлено поодинокі клітини з ядрами, генетичні ознаки яких не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу.

Відповідно до висновку експерта від 30.05.2023 року №СЕ-19/115-22/10064-БД на бинті позначеному «1» (об`єкт №1.1) виявлено клітини з ядрами з домішкою крові та встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження ( таблиця 1.1 додатку). На бинті позначеному «1» (обєут №1.2) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1ю1 додатку 1). На бинті позначеному «2» (об`єкт №2.1) виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними та для ідентифікації не придатні. Генетичні ознаки клітин з домішкою крові виявлених на бинті позначеному «1» (об`єкт №1.2.) є змішаними і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки клітин, що домінують серед змішаних генетичних ознак в об`єкті №1.2 належать невстановленій особі чоловічої статі.

Згідно висновку експерта від 24.05.2023 року №СЕ-19/122-23/1063-БД встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт №1), які наведено таблиці 1.1 додаток 1. Генетичні ознаки клітин з ядрами на поверхні недопалку цигарки, збігаються з генетичними ознаками ДНК-профілю ОСОБА_5 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин з ядрами на поверхні недопалку цигарки з генетичними ознаками ОСОБА_5 складає 4,20 х 10-29. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 2,38 х 1028 осіб.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами документів від 26.05.2023 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000252 від 23.11.2022 року: зразок букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 , який упаковано до сейф-пакету 5815171; дактилоскопічну карту підозрюваного ОСОБА_5 , яка упакована до сейф-пакету 5642611. Відповідно до постанови визначено передати речові докази на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ХРУП ГУНП в Херсонській області.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами документів від 30.11.2022 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000252 від 23.11.2022 року: бинт еластичний та медичний (звичайний) бинт; п`ять недопалків, які упаковано до трьох паперових крафт-пакетів (пакет №1 - 1 недопалок, пакет №2 - 2 недопалки, пакет №3 - 2 недопалки); сліди папілярних візерунків на 7 липких стрічках. Відповідно до постанови визначено передати речові докази на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ХРУП ГУНП в Херсонській області.

Інших доказів суду не надавалось.

Досліджені судом докази підтверджують, що обвинувачений 23.11.2022 року у зазначений в обвинуваченні час дійсно перебував у приміщенні за адресою АДРЕСА_3 , де потерпіла працювала адміністратором готелю та вони мали між собою спілкування стосовно розміщення у номері для відпочинку разом із свідком ОСОБА_14 , оплати за номер, придбання харчів та в подальшому, коли ОСОБА_14 разом із дівчиною - свідком ОСОБА_11 пішли, обвивнувачений та потерпіла залишился удвох в приміщенні готелю, де між ними виникли суперечки після виклику проліції потерпілою. Унаслідок чого обвинувачений наніс потерпілій удари за обставин, наведених в обвинувачченні. Завдання обвинуваченим легких тілесних ушкоджень підтверджується дослідженими судом доказами, а саме поясненнями самої потерпілої, яка послідовно, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, їх надала. Крім того сам обвинувачений не заперечує, що він бив потерпілу, штовхав її та саме від його дій остання могла отримати зазначені в обвинуваченні тілесні ушкодження. При цьому обвинувавений заперечував проти зв`язування потерпілої бинтами та втрати потерпілою свідомості, хоча при цьому зазначив, що дійсно у нього був на нозі медичний бинт.

Також наявність легких тілесних ушкоджень у потерплої підтверджується висновками судово-медичних експертиз, відповідно до висновку експерта не виключається втрата свідомості потерпілою під час завдання їй тілесних ушкоджень. Враховуючи пояснення потерпілої, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення відпвідно до вимог ст.384 КК України та приведена судом до присяги, а саме що остання ненадовго втратила свідомість та прийшла до тями від дзвінку телефону, суд приходить до висновку про доведеність зазначеної обставини. Як вже зазначено цей стан потерпілої відповідно до висновку експерта визначений як легкі тілесні ушкодження.

Також суд приходить до висновку доведеним факту зв`язування обвинуваченим потерпілої бинтами, що підтверджується поясненнями самої потерпілої, виявленням та вилученням бинтів під час огляду та поясненнями самого обвинуваченого, що він мав бинти, якими була прев`язана його нога.

Отже обставини завдання обвинуваченим потерпілій умисних лекгих тілесних ушкоджень за обставни, зазначених у висунутому обвинвачені, були встановлені судом під час судового розгляду.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст.187 КК України, а саме у в чиненні розбійного нападу на потерпілу та заволодіння її грошовими коштами у сумі 1500 грн., суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення в цій частині обвинувачення не доведено.

Крім того, під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення заявлялося клопоттння в порядку ст.333 КПК України про встановлення вартості та ознак ліхтарика, як майна яке обвинувачений забрав у потерпілої згідно пояснень останньої, однак жодних відомостей за вказаними обставинами встановлено не було.

Потерпіла в судовому засіданні під присягою свідка пояснила, що лише вранці, після її побиття обвинуваченим вночі, вона виявила відсутність у її кішені верхнього одягу грошових коштів. Куди вони поділися вона не знає, не виключає, що вона могла їх загубити, коли вилазила з приміщення готелю через вікно. Безпосередньо, що саме обвинувачений ОСОБА_5 у неї їх забрав, вона не бачила. Також зазначила, що в неї було менше грошей, можливо до 1000 грн., які вона отримала від обвинуваченого та ОСОБА_14 за оплату номеру, продажу продуктів та цигарок. Також зазначила, що у своїй заяві до поліції зазначала про її побиття та не вказувала, що саме ОСОБА_5 в неї викрав гроші. Суд також звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої, остання в кінці слідчої дії зазначила, що в неї ще пропали гроші, що зафіксовано на відеозапису, але вказані обставини слідчим у протоколі слідчої дії не зазначені та не було з`ясовано сума грошей, оставини за яких ці грошові кошти зникли або хто їх викрав тощо.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що грунтується на вимогах ст.94 КПК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, який закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 750/11509/18 від 01 квітня 2020 року.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілї, свідків, доводи сторони обвинувачення, сторону захисту в судовому засіданні, суд приходить до висновків, що обставини обвинувачення, які викладені в обвинувальному акті в частині вчинення обвинваченим ОСОБА_5 розбійного нападу, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.187 КК України, не доведена, оскільки надані суду докази поза розумним сумнівом її не підтверджують.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України (ст.2 КК України). При цьому складом кримінального правопорушення є сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення. Для притягнення особи до кримінальної відповідальності слід встановити наявність всіх елементів складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому під час судового розгляду судом встановлено завдання обвинуваченим ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , що підлядає кваліфікаціцї за ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Розв`язуючи питання про наявність чи відсутність у суду процесуального права за результатами розгляду кримінального провадження, розпочатого та скерованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, змінити кваліфікацію діяння на злочин приватного обвинувачення без відповідної заяви потерпілого, суд виходить з наступного.

Критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Крімінальні правопорушення, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими - проступки і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

Праву потерпілого на таке звернення кореспондує конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

На стадії судового розгляду кримінального провадження, розпочатого в порядку публічного обвинувачення, можливість чи неможливість продовження провадження у зв`язку зі зміною кваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення і пов`язані з цим межі процесуальних повноважень суду залежать від того, хто є ініціатором перекваліфікації, 1) суд на підставі частини третьої статті 337 КПК чи 2)прокурор у порядку статті 338 цього Кодексу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Таким чином, під час судового розгляду кримінального провадження, розпочатого і спрямованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, якщо прокурор у порядку статті 338 КПК не вносив до обвинувачення змін, які б трансформували його у приватне, до видалення суду до нарадчої кімнати не виникає жодних процесуальних перешкод для продовження кримінального провадження незалежно від наявності чи відсутності матеріально-правових підстав для перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення. Адже до прийняття судом відповідного рішення по суті справи процес не втрачає ознак публічності і його перебіг не ставиться у залежність від позиції потерпілого.

Водночас відповідно до вимог частини шостої статті 22 КПК у перебігу судового провадження суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зобов`язаний створити потерпілому, як і іншим учасникам процесу, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, зокрема вжити заходів для забезпечення прибуття потерпілого в судове засідання, роз`яснити права, передбачені статтею 56 цього Кодексу, допитати його, надати можливість подавати докази, заявляти клопотання, висловлювати свою думку щодо клопотань сторін, виступати у судових дебатах, виражати власну позицію щодо питань, пов`язаних з притягненням обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а за необхідності запропонувати уточнити таку позицію.

За результатами судового розгляду в нарадчій кімнаті суд відповідно до вимог статей 284, 369, 371, 374 КПК ухвалює вирок або постановляє ухвалу, якими кримінальне провадження закінчується. З огляду на зазначене у контексті наявної у справі виключної правової проблеми з моменту видалення суду до нарадчої кімнати постає питання не щодо наявності чи відсутності підстав для продовження провадження, а щодо змісту і форми рішення, яке суд має право прийняти.

Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Таким чином, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження.

Проте у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією.

Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб (у формі письмової або усної заяви, зафіксованої у відповідному документі та/або журналі судового засідання і на технічному записі процесу), варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.

За наявності цих умов або принаймні однієї з них, якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Закриття судом справи за таких умов не виправдає легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії і не узгоджуватиметься з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Відмова держави від кримінального переслідування обвинуваченого лише з огляду на нездійснення потерпілим правильної юридичної оцінки його дій суперечитиме засадам як верховенства права і законності, так і диспозитивності, призведе до безкарності винного, а особу, котрій завдано шкоди, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для її повторної віктимізації.

Лише в разі якщо потерпілий із заявою про кримінальне правопорушення не звертався і, будучи забезпеченим необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, не ставив у будь-який спосіб ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом питання про застосування щодо винного заходів кримінальної репресії або ж беззастережно відмовився від застосування таких заходів, суд, перекваліфікувавши діяння на злочин приватного обвинувачення, керуючись частиною сьомою статті284КПК, зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі пункту сьомого частини першої цієї статті (крім винятків, передбачених цим пунктом).

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, провадження №13-28кс19.

Виходячі з наведеного, враховуючи, що потерпіла звернулася до органів поліції із заявою про серед іншого і її побиття, а саме застосування до неї фізичної сили, як під час досудового розслідуванн так і під час судового розгляду наполегливо заявляла про її побиття саме обвинуваченим, від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності під час судового розгляду не відмовлялась, та з огляду на викладене дії обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно перекваліфікувати з ч.4 ст.187 КК на ч.1 ст.125 цього Кодексу, як умисне легке тілесне ушкодження та призначити йому покарання за цією нормою закону про кримінальну відповідальність.

Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами відповідно до вимог ст.50 КК України.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що обвинувачений відповідно до ст.12 КК України вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до проступків, раніше не судимий, є людиною працездатного віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені. Обвинувачений хоча і визнав свою вину в частині побиття потерпілої, але не за всіма обставинами, встановленими судом.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похілого віку та в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді громадських робіт у максимальному їх розмрі.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 пропорційним вчиненому кримінальному правопорушенню та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого.

Відповідно до ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.04.2024 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 02.04.2024 року, який було неодноразово продовжено.

Відповідно до ухвали слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 29.05.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місці до 29.07.2025 року включно за місцем проживання.

Відповідно до вимог п.г ч.1, ч.5 ст.72 КК України слід зарахувати у строк призначеного покарання строк поперднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають вісім годин громадських робіт та вважати ОСОБА_5 , що фактично відбув призначене покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 перебував у розшуку під час досудового розслідування з 03.01.2023 року по 24.04.2023 року.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 22.01.2024 року кримінальне провадження також було зупинено під час судового розгляду у зв`язку із рошуком обвинуваченого та відновлено 02.04.2024 року після його розшуку. Таким чином перебіг давності було перервано відповідно до вимог ч.2 ст.49 КК України та становить п`ять років. З наведених підстав суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Також суд приходить до висновку про необхідність скасувати запобіжний захід обвинувачсеному ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту. Підстави для обраня іншого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Крім того з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення судових експертиз, висновки яких є доказами саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у сумі 10300,71 грн. відповідно до вимог ст.124 КПК України, що підтверджується довідками про витрати на їх проведення. Інші витрати за проведення судових експертиз, віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі вимгог п.г ч.1, ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання строк поперднього ув`язнення 25 днів за період з 02.04.2024 року по 29.05.2025 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають вісім годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_5 таким, що станом на 09.07.2025 року відбув призначене судом покарання за даним вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання скасувати.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-зразок букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 , який упаковано до сейф-пакету 5815171; бинт еластичний та медичний (звичайний) бинт; п`ять недопалків, які упаковано до трьох паперових крафт-пакетів (пакет №1 - 1 недопалок, пакет №2 - 2 недопалки, пакет №3 - 2 недопалки); сліди папілярних візерунків на 7 липких стрічках, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ХРУП ГУНП в Херсонській області, квитанції №№ 167, 168, 169,170, 171,173 знищити.

-дактилоскопічну карту підозрюваного ОСОБА_5 , яка упакована до сейф-пакету 5642611, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ХРУП ГУНП в Херсонській області, квитанція №172 - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 10300,71 грн. Інші витрати віднести за рахунок держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1