ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1319/20

Провадження № 11-кп/820/95/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_16 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.07.2024 року у кримінальному провадженні №00000225 внесеному до ЄРДР 04.05.2020 року стосовно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.189 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла,

та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Загайці Шумського району Тернопільської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.189 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла,

та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Волочинськ Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.189 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла,

та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Глядки Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.189 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_13 , будучи засудженим 30.10.2019 Волочиським районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України, після відбуття покарання на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену судимість, визначив протиправну діяльність як основне джерело свого матеріального забезпечення.

Так ОСОБА_13 , маючи досвід вчинення злочину, поєднаного з насильством до потерпілих, розробив план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами та з цією метою вирішив утворити стійке злочинне об`єднання - організовану групу.

Для реалізації свого злочинного плану, використовуючи свої яскраво виражені лідерські якості, ОСОБА_13 організував та очолив стійку організовану групу для вчинення злочинів проти власності, поєднаних із застосуванням насильства до потерпілих та погроз застосування такого насильства, до складу якої залучив осіб із числа жителів м. Волочиськ Хмельницької області. При цьому, при підшукуванні та залучені членів організованої групи ОСОБА_13 враховувались особисті якості, фізична підготовка потенційних виконавців та вміння виконувати відповідні накази. Створюючи організовану групу, ОСОБА_13 спочатку залучив до її складу ОСОБА_14 , з яким він тривалий час підтримує стійкі дружні зв`язки та являється кумом останнього.

Реалізовуючи свій злочинний задум, використовуючи особисті відносини, на добровільних засадах, з кола своїх товаришів, з якими спільно протягом тривалого часу займаються спортом, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на початку березня 2020 року вирішили залучити до складу організованої групи ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Згідно з розробленим планом ОСОБА_13 взяв на себе роль організатора та виконавця злочинів, а ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 виступили співвиконавцями вчинення злочинів, прагнучи тісно поєднати свої зусилля для досягнення єдиного злочинного результату, спрямованого на виконання відомого всім єдиного плану.

Стійкість організованої групи виражалася в стабільних, міцних, дружніх, внутрішніх зв`язках між її учасниками, існуванні певних правил поведінки, спільної мети, яка базувалася на бажанні кожного з них отримувати стабільні незаконні матеріальні прибутки для задоволення власних потреб у виді грошових коштів, а також в обізнаності кожного учасника організованої групи у плані вчинення злочинів, розробленого ОСОБА_13 і узгодженим з іншими учасниками організованої групи.

Діючи як організатор злочинів, ОСОБА_13 : планував вчинення злочинів та доводив розроблений план до відома інших співучасників, підшукував осіб, яким висувати вимогу у передачі майна чи грошових коштів, здійснював розподіл функцій між співучасниками, вживав відповідні заходи безпеки та конспірації під час та після вчинення злочинів, спілкувався з особами, які були підібрані як потенційні потерпілі та висував їм вимогу у передачі грошових коштів чи майна.

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи як співвиконавці, відповідно до розподілених ролей: чинили фізичний та психологічний тиск на осіб, які відмовлялися добровільно сплачувати грошові кошти, за вказівками ОСОБА_13 спричиняли тілесні ушкодження потерпілим, встановлювали місце перебування потерпілих та осіб, які б могли організувати їм зустріч з потерпілими.

Таким чином, створивши організовану групу, ОСОБА_13 вирішив розпочати безпосереднє вчинення злочинів, спрямованих на вимагання грошових коштів у потерпілих.

З цією метою ОСОБА_13 , отримавши інформацію про потенційних потерпілих, а саме мешканців м. Волочиськ Хмельницької області ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (щодо яких приводом для висунення незаконної вимоги вирішив використати інформацію про те, що останні начебто займаються незаконним збутом наркотичних засобів) та в подальшому ОСОБА_20 (щодо якого приводом для висунення незаконної вимоги вирішив використати інформацію про те, що останній вчинив протиправне діяння стосовно його батька), керуючись метою швидкого протиправного збагачення, розробив злочинний план, направлений на безпідставне вимагання коштів у вказаних осіб.

Надалі ОСОБА_13 , отримавши від інших співучасників добровільну згоду на співучасть у вчиненні злочинів, направлених проти власності громадян, довів до них деталі заздалегідь розробленого ним плану, згідно з яким:

- ОСОБА_13 , як організатор, займався підготовкою та безпосередньою організацією кримінальних правопорушень, доводив розроблений ним злочинний план до відома інших співучасників, здійснював розподіл функцій між співучасниками та розподіл незаконно отриманих грошових коштів між співучасниками, вживав відповідні заходи безпеки та конспірації під час вчинення злочинів, а також здійснював безпосередній фізичний та психологічний тиск на потерпілих;

- ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи як співвиконавці, відповідно до розподілених ОСОБА_13 ролей, повинні були здобувати інформацію про засоби пересування, місце знаходження потерпілих, коло їх родичів та знайомих, чинити на них психологічний та фізичний тиск, застосовувати фізичне насильство, змусивши їх таким чином безпідставно передати грошові кошти або належне їм майно.

Таким чином, діючи умисно, у складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в період з березня 2020 року до 28 травня 2020 року, тобто до моменту припинення їх злочинної діяльності працівниками правоохоронного органу, з погрозою насильства над потерпілими вимагали грошові кошти в мешканців м. Волочиськ Хмельницької області за таких обставин.

1) В кінці березня 2020 ОСОБА_13 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, діючи відповідно до розробленого та узгодженого між усіма співучасниками злочинного плану, вирішив вимагати в потерпілого ОСОБА_18 грошові кошти, для чого зустрівся з останнім біля магазину «Фаворит», що по вул. Пушкіна, 10 в м. Волочиськ Хмельницької області, де висунув вимогу потерпілому, яка полягала у сплаті останнім грошових коштів в сумі 2000 гривень щомісячно за нібито те, що він займається продажем наркотичних засобів в м. Волочиськ Хмельницької області. Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_18 вимушено погодився на ці вимоги.

На початку квітня в нічний час ОСОБА_21 та ОСОБА_15 на автомобілі приїхали до потерпілого, який перебував біля магазину «Повна торба», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області, наказали сісти в автомобіль, після чого поїхали до будинку ОСОБА_13 , що по АДРЕСА_5 в тому ж місті. Під`їхавши до будинку та вийшовши з автомобіля, до потерпілого ОСОБА_18 підійшов ОСОБА_13 та запитав останнього, чому він не передав йому грошові кошти згідно висунутої раніше вимоги. У відповідь потерпілий повідомив, що він незаконною діяльністю не займається та нікому нічого не винен і ніяких грошей платити не буде. Отримавши негативну відповідь від потерпілого, з метою залякування та переконання потерпілого у необхідній сплаті грошових коштів, ОСОБА_13 наніс удар ліктем правої руки в грудну клітину потерпілого, а після цього ще один удар правою рукою в грудну клітину, від чого потерпілий відійшов на декілька метрів. Після цього до потерпілого підійшов ОСОБА_21 та, взявши останнього за праву руку, підвів до ОСОБА_13 і вони вдвох нанесли потерпілому декілька ударів обома руками по тулубу, від чого потерпілий зігнувся і в цей час йому наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_15 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами потерпілого, згідно відведеної ролі, діючи в складі організованої групи, ОСОБА_13 висунув вимогу потерпілому у сплаті грошових коштів в сумі 20000 гривень та встановив строк для передачі коштів до кінця квітня 2020 року. Побоюючись подальшого побиття, потерпілий ОСОБА_18 вимушено погодився на протиправну вимогу.

В подальшому, в кінці квітня в нічну пору доби потерпілий ОСОБА_18 перебував на території Волочиської ЦРЛ, що по вул. Пушкіна в м. Волочиськ Хмельницької області. В цей момент його помітили ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та згідно відведеної їм ролі, діючи в складі організованої групи та виконуючи вказівки ОСОБА_13 , усі троє підбігли до потерпілого та з метою подолання можливого опору потерпілого ОСОБА_14 з газового балончика розпилив останньому в обличчя сльозоточиву речовину, потерпілий впав на землю, після чого його помістили в автомобіль та вони поїхали в напрямку виїзду з м. Волочиськ.

Під час поїздки в автомобіль сів ОСОБА_13 , після чого усі поїхали в сторону с. Тарнаруда Волочиського району Хмельницької області. Приїхавши до вказаного села та зупинивши автомобіль на галявині поблизу старого кладовища, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 витягнули безпорадного потерпілого з автомобіля на галявину та почали наносити останньому удари обома руками та ногами в різні частини тіла, нанісши близько 8 ударів. В подальшому до потерпілого підійшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також почали наносити потерпілому удари обома руками і ногами по різних частинах тіла, нанісши близько 6 ударів. Закінчивши здійснювати фізичне насильство до потерпілого, його знову помістили в автомобіль та поїхали до АЗС «ОККО», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ, де ОСОБА_13 вкотре висунув вимогу потерпілому передачі грошових коштів, при цьому вже в сумі 40000 гривень, та встановив строк для їх передачі до кінця травня.

Таким чином, діючи умисно, в складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в період часу з кінця березня 2020 року до кінця квітня 2020 року під приводом того, що ОСОБА_18 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством та фізичне насильство до потерпілого, вимагали в ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 40000 гривень.

За вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненій організованою групою, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнані винними у вчиненні злочину за ст. 189 ч. 4КК України.

2) Продовжуючи злочинну діяльність, 13.04.2020 ОСОБА_13 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, діючи відповідно до розробленого та узгодженого між усіма співучасниками злочинного плану, вирішив отримати від потерпілого ОСОБА_17 грошові кошти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , діючи в складі організованої групи, вирішили зустрітися з ОСОБА_17 з метою висунення протиправної вимоги. В подальшому, цього ж дня близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_16 на автомобілі приїхали до потерпілого, який перебував поблизу гаража, що в гаражному масиві № 2 по вул. Запорізькій в м. Волочиськ Хмельницької області. Зустрівшись з потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_13 згідно розробленого плану висунув вимогу потерпілому, яка полягала у сплаті останнім грошових коштів нібито за те, що він займається продажем наркотичних засобів в м. Волочиськ Хмельницької області.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_13 , згідно відведеної ролі, повідомив ОСОБА_17 про обізнаність, що він займається продажем наркотичних засобів і до 30 числа кожного місяця буде платити йому грошові кошти в розмірі 2000 гривень, а у разі відмови від його вимог, до потерпілого буде застосовано фізичне насильство. Побоюючись за своє життя і здоров`я потерпілий ОСОБА_17 вимушено погодився на висунуті вимоги.

Надалі, 14.04.2020 в обідню пору ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_17 та призначив зустріч біля заводу «Номінал», що по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ Хмельницької області, при цьому просив привезти потерпілого ОСОБА_19 . Цього ж дня ввечері на площадці поблизу вказаного заводу потерпілий ОСОБА_17 зустрівся із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Перебуваючи у зазначеному місці, ОСОБА_14 згідно відведеної йому ролі, не пояснюючи причини, з метою залякування потерпілого наніс ОСОБА_17 декілька ударів кулаком обох рук в обличчя, від чого останній впав на землю. Коли потерпілий підвівся на ноги, до нього підійшов ОСОБА_13 та повторно висунув вимогу в передачі щомісячно грошових коштів в сумі 2000 гривень, погрожуючи подальшим побиттям, а також надав вказівку ОСОБА_15 побити потерпілого, що останній і зробив, нанісши йому близько 3-4 ударів руками в обличчя.

Після цього ОСОБА_13 вкотре наголосив потерпілому про необхідність сплати щомісячно грошових коштів в сумі 2000 гривень, на що останній погодився, побоюючись за своє життя та здоров`я.

В подальшому, 16.05.2020 близько 14 год. на АЗС «ОККО», що на виїзді з м. Волочиськ Хмельницької області, ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_17 про необхідність подальшої зустрічі у вечірній час на вказаній АЗС, пригрозивши фізичною розправою та позбавленням життя, у разі якщо потерпілий відмовиться прийти. Сприймаючи погрози як реальні, ОСОБА_17 вимушено погодився та цього ж дня близько 20 год. прийшов на зазначену АЗС, де ОСОБА_13 повідомив потерпілого ОСОБА_17 про наявність у нього боргової розписки на суму 140000 гривень і що з врахуванням простроченого часу виплати сума боргу на даний момент становить 6000000 гривень та висунув вимогу в передачі зазначеної суми грошових коштів. На повідомлення потерпілого, що у нього немає таких грошей, ОСОБА_13 повідомив, що у такому разі він має перереєструвати на нього автомобіль «Ауді А4», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 110000 гривень, яким користується ОСОБА_17 , а у разі відмови до потерпілого буде застосовано фізичне насильство та встановив строк передачі автомобіля до 31.05.2020.

Таким чином, діючи умисно, в складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 в період часу з 13 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, під приводом того, що ОСОБА_17 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, фізичне насильство до потерпілого, погрожуючи позбавленням життя, вимагали в ОСОБА_17 перереєструвати на ОСОБА_13 автомобіль «Ауді А4», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 110000 гривень, яким останній користується.

За вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненій повторно, організованою групою, а ОСОБА_13 ще й з погрозою вбивства, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнані винними у вчиненні злочину за ст. 189 ч. 4 КК України.

3) Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14.04.2020 ОСОБА_13 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, діючи відповідно до розробленого та узгодженого між усіма співучасниками злочинного плану, вирішив отримати від потерпілого ОСОБА_19 грошові кошти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи в складі організованої групи, вирішили зустрітися з ОСОБА_19 з метою висунення протиправної вимоги.

Цього ж дня близько 20 год. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи в складі організованої злочинної групи, на автомобілі приїхали до заводу «Номінал», що по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ, де в той час перебував потерпілий ОСОБА_19 . В подальшому, перебуваючи у зазначеному місці, ОСОБА_13 згідно відведеної йому ролі, не пояснюючи причини, з метою залякування потерпілого наніс ОСОБА_19 декілька ударів в обличчя та один удар по нозі, від чого останній впав на землю. Продовжуючи злочинні дії, спрямованні на заволодіння грошима потерпілого, ОСОБА_14 наніс потерпілому ОСОБА_19 удар правою ногою по нозі потерпілого.

В подальшому ОСОБА_13 наказав потерпілому підвестися на ноги та в присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 висунув ОСОБА_19 вимогу в передачі грошових коштів в сумі 1000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 14.04.2020 становить 27040,40 грн., погрожуючи подальшим побиттям. Також ОСОБА_13 повідомив потерпілому, що вказану суму грошових коштів ОСОБА_19 має їм передати до вечора 15.04.2020, на що останній вимушено погодився, побоюючись за своє життя та здоров`я.

В подальшому 16.04.2020 біля КПП військової частини НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_6 ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_14 запитав потерпілого ОСОБА_19 , де гроші в сумі 1000 доларів США, на що ОСОБА_19 відповів, що на цей час у нього немає такої суми грошей. Почувши таку відповідь, ОСОБА_13 висунув потерпілому повторну вимогу передачі грошових коштів в сумі 1000 доларів США, встановивши новий строк передачі до кінця квітня 2020 року, пригрозивши при цьому фізичною розправою. Сприймаючи погрози як реальні, ОСОБА_19 вимушено погодився на висунуті вимоги.

Таким чином, діючи умисно, в складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в період часу з 14 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, під приводом того, що ОСОБА_19 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, фізичне насильство до потерпілого, вимагали в ОСОБА_19 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 27040,40 грн.

За вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненій повторно, організованою групою, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнані винними у вчиненні злочину за ст. 189 ч. 4 КК України.

4) Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи в складі організованої групи, маючи на меті незаконне збагачення, шляхом вимагання вирішили отримати від потерпілого ОСОБА_20 грошові кошти.

Так, в ніч з 27.04.2020 на 28.04.2020 ОСОБА_13 , отримавши інформацію від свого батька про те, що ОСОБА_20 разом зі своїми знайомими побили його та забрали грошові кошти, вирішив використати цю ситуацію з метою висунення ОСОБА_20 незаконної вимоги у передачі грошових коштів.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, 28.04.2020 близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , діючи в складі організованої групи, приїхали до потерпілого, який перебував неподалік початкової школи № 1 по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області разом зі своєю знайомою. Зустрівши потерпілого, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вийшли з автомобіля та підійшли до ОСОБА_20 , а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , згідно відведеної їм ролі, залишилися в автомобілі та чекали вказівок ОСОБА_13 .

Підійшовши до потерпілого, ОСОБА_13 , як спосіб психологічного тиску, повідомив потерпілому, що останній повинен сплатити йому грошові кошти за те, що він нібито побив його батька, висунувши при цьому йому незаконну вимогу, яка супроводжувалася погрозою застосування до нього фізичного насильства.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, з метою підтвердження реальності своїх погроз, ОСОБА_23 наніс удар долонею правої руки в ліву частину обличчя потерпілого, після чого до потерпілого підійшов ОСОБА_14 та, виконуючи свою роль члена організованої групи, наніс удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому, від чого останній впав на землю, після чого наніс останньому ще декілька ударів по голові та по тулубу. В подальшому, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 побігли до знайомого потерпілого, який перебував неподалік, залишивши потерпілого ОСОБА_20 та його дівчину без нагляду, скориставшись чим останнім вдалося втекти.

В результаті застосування фізичної сили діями ОСОБА_14 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_20 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута зі зміщенням уламків.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, 28.04.2020 близько 04 год. ОСОБА_14 зателефонував до ОСОБА_20 та передав телефон ОСОБА_13 , який висловив висунув вимогу в передачі грошових коштів. Надалі, 28.04.2020 в обідню пору ОСОБА_14 зустрів потерпілого біля кав`ярні «Віденська кава», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області, та вкотре наголосив про необхідність виконання вимоги, озвученої ОСОБА_13 раніше та наголосив про необхідність подальшої зустрічі та виконання самої вимоги у передачі грошових коштів до 05.05.2020.

Сприймаючи погрози як реальні, потерпілий вимушено погодився на протиправну вимогу та згідно обумовленої зустрічі 05.05.2020 близько 16 год. 30 хв. зустрівся з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 поблизу кафе «Веранда», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області.

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_13 у присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повторно продовжив погрожувати застосуванням фізичного насильства до потерпілого з метою вимагання в останнього грошових коштів, озвучивши останньому вимогу в передачі 2000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 53949,8 грн. В цей час ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , згідно відведеної ролі, перебували поруч та своєю присутністю здійснювали психологічний тиск на потерпілого. Висуваючи вказану вимогу, ОСОБА_13 повідомив, що вказана сума грошових коштів має бути повністю або частинами передана до кінця літа 2020 року, а в разі не виконання їх вимоги до потерпілого буде застосовано фізичне насильство. Сприймаючи ці погрози як реальні, потерпілий вимушено погодився на висунуті вимоги.

На виконання незаконної вимоги ОСОБА_13 та інших учасників групи ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_20 28.05.2020 близько 18 год. 15 хв. з метою передачі їм грошових коштів в сумі 8000 гривень (згідно з раніше висунутою вимогою та домовленістю про часткову передачу) прибув до кав`ярні «Веранда», що за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 15. Коли потерпілий ОСОБА_20 зайшов всередину приміщення, ОСОБА_14 за вказівкою ОСОБА_13 закрив на ключ двері кав`ярні зсередини, а до потерпілого підійшов ОСОБА_13 та, знаючи про форми і методи документування злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів, почав перевіряти одяг потерпілого на наявність технічних засобів фіксації. Розстебнувши кофту потерпілого та помітивши мікрофон, ОСОБА_13 пригрозив потерпілому фізичною розправою та почав шарпати за одяг.

Злякавшись за своє життя та здоров`я, потерпілий намагався втекти від них, однак, добігши до вхідних дверей, потерпілого за руку схопив ОСОБА_14 та зупинив останнього. Після цього потерпілий намагався вирватися від ОСОБА_14 , однак останній схопив ОСОБА_20 правою рукою за шию та почав здавлювати її. Через декілька секунд потерпілому вдалося вирватися від ОСОБА_14 , відчинити двері кав`ярні та вибігти на вулицю. При цьому, під час того, як потерпілий вирвався від ОСОБА_14 , у нього випала сумка з грошима в сумі 8000 грн. та залишилася на підлозі кав`ярні. Після того, як потерпілий вибіг з кав`ярні, ОСОБА_14 за вказівкою ОСОБА_13 підняв сумку потерпілого та положив її на барну стійку, після чого їх злочинні дії були викриті працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, діючи умисно, в складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в період часу з 28 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, під приводом того, що ОСОБА_20 начебто скоїв протиправне діяння стосовно його ( ОСОБА_13 ) батька, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, вимагали в ОСОБА_20 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 53949,80 грн.

За вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненій повторно, організованою групою, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнані винними у вчиненні злочину за ст. 189 ч. 4 КК України.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 просить вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 липня 2024 року скасувати, визнати ОСОБА_14 невинуватим та виправдати його по всім епізодам кримінального провадження.

Свої вимоги аргументує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що висновки суду про утворення організованої групи є надуманими, адже в ході судового розгляду не було встановлено доказів, які свідчать про створення організованого злочинного угрупування, мети його створення, плану злочинної діяльності, тривалостіь існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, наявність внутрішніх та зовнішніх зв`язків між його членами, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій, тощо, що означає відсутність ознаки, необхідної для кваліфікації за ст.189 ч.4 КК України.

Захист не згоден з висновками суду про тривалий час діяльності групи (понад три місяці), оскільки з обвинувального акту виходить, що усі епізоди датовані орієнтовно квітнем-травнем 2020 року,

Зауважує, що за висновками суду у всіх чотирьої епізодах вимагання приймали участь усі четверо обвинувачених, однак до епізодів із вимаганням у ОСОБА_24 за повернення боргу по розписці ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_25 не причетні, оскільки жодних тілесних ушкоджень потерпілому не заподіювали, вимог не висловлювали, у розмову не вступали, свідками перемовин не були. По епізоду із вимаганням у ОСОБА_26 за побиття батька ОСОБА_27 троє обвинувачених також не можуть нести кримінальної відповідальності, оскільки сам по собі факт присутності обвинувачених поруч від місця розмови ОСОБА_13 не може ставитися їм у вину.

Посилається на те, що в ході проведення слідчо-розшукових дій та НСРД, а також контролю за вчиненням злочину органам досудового розслідування не здобуто будь-яких доказів не лише вимоги, а навіть простого спілкування між будь-ким із потерпілих та обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім того, захисник зазначає про наявність у ОСОБА_13 широкого кола знайомств серед осіб молодого віку, здійснення громадської діяльності, тих чи інших публікацій у соціальних мережах, задля популяризації здорового способу життя, залучення молоді до спорту, спілкування, проведення дозвілля з користю. Такі обставини, на думку захисту, не можуть свідчити про організацію ним злочинної групи.

Вважає, що посилання суду на світлини з Інстаграм є недопустимим доказом, оскільки дані фотографії судом під час нового судового розгляду не досліджувалися, сторони з приводу них пояснень не давали. Сама лише наявність тих чи інших доказів у матеріалах справи не означає, що вони були досліджені із дотриманням принципу безпосередності.

Вважає помилковими висновки суду про наявність у організованої групи спільної матеріальної бази лише на тій підставі, що ОСОБА_14 іноді підвозив ОСОБА_13 на автомобілі. Такі висновки не відповідають принципам повноти доказування, оскільки конкретно автомобіль спеціально не пристосований для вчинення злочинів і сам по собі не може утворювати достатньої матеріальної бази для діяльності злочинної організації.

Апелянт звертає увагу також і на те, що ОСОБА_14 у 2019 році (на час створення злочинної групи) виповнилося 20 років, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виповнилося лише 18 років. Останні перебувають на утриманні батьків, навчаються або працюють, мають бездоганну репутацію, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалися.

Всупереч закону, суд безпідставно вказує, що ОСОБА_14 судимий, адже він вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 30.11.2019 року був звільнений від кримінальної відповідальності із передачею особи на поруки в порядку ст.47 КК України.

Захисник вважає, що по епізоду вимагання у потерпілого ОСОБА_18 , судом не було здобуто жодних доказів попередньої змови між обвинуваченими та безпосереднього спілкування з потерпілим, а також факту висунення грошової вимоги. Дані обставини підтверджуються протоколом огляду відомостей операторів мобільного зв`язку від 27.07.2020 року, з якого вбачається, що в районі магазину «Фаворит» міг перебувати лише ОСОБА_13 , а інші обвинувачені були в різних місцях. Вказує, що під час допиту у суді потерпілий ОСОБА_18 вказав, що спілкувався лише з ОСОБА_13 .

Показання потерпілого ОСОБА_18 щодо події його викрадення захисник вважає суперечливими, та такими, що не підтверджуються доказами та показаннями інших свідків, оскільки у суді під час допиту потерпілий не повідомляв про його викрадення. Фактично суд взяв до уваги лише пояснення, надані потерпілим під час слідчого експерименту, проведеного 24.06.2020 року. Посилається на те, що у справі відсутні також докази того, що ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження, а також звертався до медичої установи для надання допомоги після застосування щодо нього насильства.

Вказує, що висновок суду про те, що епізод нападу на потерпілого на території ЦРЛ та застосування до нього насильства підтверджується протоколом огляду інформації від 27.07.2020 року про телефонні з`єднання. На його думку вказане є припущенням, оскільки, згідно даних цього ж протоколу, протягом квітня та травня 2020 року немає жодного дня коли б мобільні пристрої обвинувачених знаходилися разом в межах покриття будь-якою базовою станцією оператора мобільного зв`язку. Більше того, базова станція зв`язку ПРАТ «Київстар», знаходиться у с.Поляни Волочиського району Хмельницької області, а у с.Тарнаруда знаходиться окрема базова станція, яка б мала забезпечувати покриття зв`язком місця побиття потерпілого.

Сторона захисту вважає, що протокол слідчого експерименту від 24.06.2024 року проведений за участю потерпілого ОСОБА_18 є недопустимим доказом, оскільки, як вбачається із відеозапису, дана слідча дія була проведена у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення потерпілим його показань, даних на стадії досудового розслідування. Учасники слідчої дії не їздили до місця проживання ОСОБА_13 , не відтворено та не перевірено кількості осіб, які підбігли до потерпілого, як застосовували газовий балончик, яким чином затягли до автомобіля та скільки разів наносили тілесні ушкодження.

Зауважує, що з протоколу обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_14 від 28.05.2020 року, вбачається, що обшук проводили оперативні працівники ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , а не слідчі і прокурори, як про це зазначено в ухвалі слідчого судді від 27.05.2020 року, що є підставою для визнання цього протоколу недопустимим доказом.

Зазначає апелянт і про те, що протокол огляду газового балончика від 23.06.2020 року не можна визнати допустимим доказом, оскільки в примітці до нього вказано про поміщення балончика в упакування після проведення слідчої дії: пред`явлення речей для впізнання потерпілому. Однак, впізнання балончика із потерпілим Дармограєм проводилося наступного дня 24.06.2020 року, що свідчить про те, що протокол огляду був складений у інший день, ніж той, яким він датований, тобто про фальсифікацію доказів. До того, ж такий протокол не містить опису кнопки та кольору сопла балончика, а також кольору вчиненого на балончику напису, за якими в подальшому потерпілий його упізнав.

Крім того, вказаний протокол не містить додатків у вигляді фотознімків із цифрового фотоапарату CANON, який застосовувався для фіксації слідчої дії, флеш-карти із відеозаписом чи фотографіями, доказів розпакування і упакування упізнаваної речі (балончика).

Недопустимим доказом слід вважати і протокол пред`явлення речей (балончика) для впізнання від 24.06.2024 року, оскільки такий не містить відомостей про надання потерпілому конкретного опису чи характеристик балончика, за яким він міг би упізнати річ.

Захисник вважає, що слід визнати недопустимими протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки протоколи слідчої дії не містять відомостей про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими потерпілий може впізнати особу, що завдала йому тілесних ушкоджень, а також обставин за яких потерпілий бачив цю особу.

Також захисник зазначає, що обставини встановлені судом по епізоду вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_17 , не відповідають дійсності, так як обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 зустріли потерпілого випадково, а не шукали його, ОСОБА_13 спілкувався з ним наодинці, зміст розмови стосувався реального боргу, а не видуманих вимог продавати наркотичні засоби. В ході зустрічі біля заводу «Номінал» ОСОБА_17 обвинувачені ніяких тілесних ушкоджень не заподіювали.

Вважає, що протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року, проведений за участі потерпілого ОСОБА_17 є недопустимим доказом, адже як вбачається із відеозапису його проведення, ця слідча дія була проведена у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення потерпілим його показань, даних на стадії досудового розслідування.

Протокол огляду інформації операторів мобільного зв`язку від 27.07.2020 року не спростовує показань ОСОБА_30 про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 брали участь у його побитті.

Сторона захисту наголошує на тому, що в матеріалах даного кримінального провадження наявна постанова Хмельницького апеляційного суду від 05.05.2022 року, згідно якої судом встановлено, що 06.06.2018 року ОСОБА_17 склав розписку про отримання позики у ОСОБА_13 в розмірі 150 000 грн. з відповідними обов`язками у разі неповернення такого боргу.

Отже, боргові зобов`язання потерпілого перед ОСОБА_13 не є вигаданими, а цілком реальними, що виключає склад злочину за ст.189 КК України.

Зауважує, шо потерпілий ОСОБА_17 був неодноразово судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів.

По епізоду із потерпілим ОСОБА_19 захисник вказує, що обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не запрошували його прибути до заводу «Номінал», оскільки його із власної ініціативи привіз потерпілий ОСОБА_17 , не було і жодних мотивів та передумов вимагати у нього кошти, показання потерпілого про нанесення йому тілесних ушкоджень не підтверджуються жодними медичними документами.

Окрім цього, під час допиту ОСОБА_19 у суді а також під час слідчого експерименту, він вказав, що ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 жодних вимог чи погроз йому не висловлювали, в тому числі поблизу військової частини НОМЕР_2 .

Водночас сам протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року, проведений за участю потерпілого ОСОБА_19 є недопустими доказом, адже в ході слідчої дії потерпілий фактично не показав та не відтворив обставин та умов вчинення щодо нього протиправних дій, пояснення різняться від показань даних у судовому засіданні, а до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 потерпілий їхати відмовився.

По епізоду із потерпілим ОСОБА_20 сторона захисту зазначає, що дійсно у ніч з 27.04.2020 року на 28.04.2020 року відбувся словесний конфлікт між батьком обвинуваченого ОСОБА_13 та компанією товаришів, серед яких був потерпілий ОСОБА_20 , в результаті якого останньому були нанесені тілесні ушкодження. В подальшому при зустрічі ОСОБА_13 , його батька із потерпілим відбулась розмова про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Жодних тілесних ушкоджень йому не наносилось, грошових вимог не висувалось. Зокрема, в матеріалах справи відсутні медичні документи, які б підтверджували звернення потерпілого по медичну допомогу безпосередньо після отримання тілесних ушкоджень. Посилається на те, що відповідно до висновку СМЕ№548 від 23.06.2020 року потерпілий отримав травму в побуті, а встановити час утворення перелому нижньої щелепи за наявними судово-медичними даними неможливо.

Апелянт вказує і на те, що обвинувачені зустрічі із потерпілим не шукали, дзвінків не здійснювали. Такі зустрічі 05.05.2020 року, 20.05.2020 року та 28.05.2020 року відбувалися виключно за ініціативи ОСОБА_19 , без погроз та повідомлення мети зустрічі, що підтверджується відповідними протоколами НСРД.

Окрім того, апелянт зазначає, що копія відеозапису, яка була надана потерпілим ОСОБА_20 а також протокол огляду відеозапису від від 23.07.2020 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки даний відеозапис був створений 10.07.2020 року, що виключає його відношення до подій, які відбувалися у ніч з 27 на 28 квітня 2020 року, відеозапис є копією низької якості, яка виготовлена із невідомого першоносія.

У підсумку захисник наголошує, що у даному кримінальному провадженні мають місце очевидні ознаки провокації з боку потерпілого ОСОБА_20 , який самостійно ініціював ряд зустрічей, будучи обладнаним спеціальними записуючими пристроями, пропонував зручне місце зустрічі, надав працівникам поліції грошові кошти для помічення, а на день затримання - прибув на місце до кафе «Веранда» без пояснення мети своїх дій.

Обвинувачений ОСОБА_16 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02.07.2024 року, визнати його невинним у вчиненні злочину, передбаченого ст.189 ч.4 КК україни та виправдати по всім епізодам кримінального провадження.

Посилається на те, що ухвалюючи вирок, суд необґрунтовано, невмотивовано та незаконно прийшов до неправомірного висновку, що ОСОБА_16 в період з березня 2020 року по 28 травня 2020 року вчиняв ряд вимагань в складі організованої злочинної групи.

Вказує, що сторона обвинувачення не довела, а суд не встановив існування ознак організованої групи: стійкості, ієрархії, чіткого розподілу ролей між учасниками, матеріально-технічного забезпечення, ініціатора створення та структури такої групи, відсутності плану дій між учасниками.

Зазначає апелянт, що стадії досудового розслідування не зафіксовано будь-якої інформації щодо його причетності, в тому числі при зустрічах із потерпілими та іншими обвинуваченими, до інкримінованого злочину. Зауважує, що в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_16 не завдавав їм тілесних ушкоджень, не вимагав гроші та не погрожував фізичною розправою.

Вважає, що факт наявності дружніх відносин між ним та обвинуваченими, їх спільні спортивні інтереси та тренування в спортивному залі не може розцінюватись як організована група.

Вказує апелянт, що по епізоду з потерпілим ОСОБА_20 він жодних претензій матеріального характеру не висував та не завдавав тілесних ушкоджень, що підтвердив в судовому засіданні сам потерпілий, а розмова ОСОБА_13 з потерпілим відбувалась на одинці.

По епізоду із потерпілим ОСОБА_18 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази побиття потерпілого а також його звернення до медичного закладу для надання допомоги.

Окрім того, зазначає, що усі заяви про вчинення злочину були написані потерпілими під диктовку працівників поліції після їх особистого приїзду. Посилається ОСОБА_16 і на те, що слідчі експерименти проведені працівниками поліції за участю потерпілих не відповідають формі та не містять ознак відтворення дій, обстановки, обставин події. Зокрема потерпілі дублюють з певними розбіжностями свої первинні покази, які не відповідають дійсності і потребували додаткової перевірки на стадії досудового слідства.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 , посилаючись на відсутність достатніх доказів для доведення обвинувачення у суді та вичерпання можливості їх отримати, просить вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ст.284 ч.1 п.3 КПК України.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку грубо порушив норми матеріального та процесуального права, що виразились в істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону та призвело до неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що вина ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України не доведена належними доказами та він вчинений у зв`язку з провокацію з боку органу досудового розслідування та потерпілого ОСОБА_20 , який був спеціально залучений до проведення НСРД та за підтримки правоохоронних органів впливав на ОСОБА_13 шляхом призначення зустрічей та телефонних розмов з метою передачі грошових коштів останньому.

Зазначає, що факт провокації злочину та відсутність вини обвинуваченого в інкримінованому злочині підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та ОСОБА_40 . Проте, суд проігнорував показання даних свідків, як і не дав належної правової оцінки доводам сторони захисту щодо провокації злочину.

Звертає увагу суду і на показання потерпілих:

-ОСОБА_20 , який заперечив свою участь у конфліктній ситуації в ніч з 27 на 28.04.2020 року, та пояснив, що участь у ній приймала лише його дівчина. В ту ніч він запропонував ОСОБА_13 компенсувати витрати на лікування за завдану моральну шкоду його батьку. До ОСОБА_13 має претензії лише в частині вимагання грошових коштів. Після написання заяви про злочин 04.05.2020 року, він двічі телефонував обвинуваченому з метою передачі грошових коштів;

-ОСОБА_17 , який ствердив, що ініціатором зустрічі із ОСОБА_13 на заправці ОККО був саме він, під час їх розмови, останній нагадав про наявність письмової розписки, по якій набігли проценти;

-ОСОБА_18 , який показав, що ОСОБА_13 вимагав у нього біля магазину «Фаворит» грошові кошти, при цьому свідків не було. Заяву про злочин він писав на прохання слідчого, особисто не планував звертатися до правоохоронних органів. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має;

-ОСОБА_19 , який пояснив, що він сам запропонував надати ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 1 000 грн., однак останній озвучив цю суму у доларах США, після цього він почав наносити йому удари в ділянку грудей, проте за медичною допомогою він не звертався та свідків під час вимагання грошових коштів не було.

Всі ці покази потерпілих, на думку захисту спростовують висунуте ОСОБА_13 обвинувачення у вимаганні.

Вважає, що дане кримінальне провадження було сфабриковане органом досудового розслідування за фактом «неіснуючого» вимагання в діях ОСОБА_13 , щодо подій розбійного нападу, які мали місце в ніч з 27 на 28.04.2020 року, активними учасниками якого були саме потерпілий ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_41 . Також, на його думку, про сфабрикованість справи свідчить і те, що заяви про злочин були написані потерпілими: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 одному і тому ж слідчому, при цьому ОСОБА_17 у своїй заяві зазначав про факт вимагання групою осіб неіснуючого боргу, однак чомусь сам шукав зустрічі лише із ОСОБА_13 .

Посилається і на те, що отримані в результаті НСРД докази є недопустими, оскільки інформація зазначена у них, а саме щодо факту вимагання в діях ОСОБА_13 , не знайшла свого підтвердження.

Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції мотивував свої рішення виключно з позиції обвинувачення, переписавши обставини з обвинувального акту, при цьому свої мотиви обмежив лише переліком письмових доказів, не вказавши фактів вимагання грошових коштів у потерпілих обвинуваченими. Також, суд безпідставно відхилив показання свідків: ОСОБА_42 , ОСОБА_35 та працівників поліції, посилаючись на те, що вони суперечили письмовим доказам по справі, а саме відеозапису подій, наданого ОСОБА_20 , який сторона захисту вважає неналежним в силу ст. 84 КПК України.

Сторона захисту не погоджується із тим, що суд у вироку зазначає про нібито стійкі зв`язки обвинувачених, із характеризуючою ознакою організованої групи - наявність матеріальної бази, яким суд вважає газовий балончик, а також зазначає ще одну кваліфікуючу ознаку - зайняття обвинуваченими спортом, що не відповідає вимогам ст. 28 КК України.

Таким чином, на думку захисника висновки суду викладені в обвинувальному акті не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки жоден із допитаних свідків не підтвердив факт вимагання, не міститься факт вимагання і в письмових доказах, що призвело до ухвалення вироку з грубим порушенням як норм матеріального, так і процесуального права.

Захисник ОСОБА_15 - ОСОБА_10 , в своїй апеляційній скарзі, просить вирок суду відносно ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, посилаючись на його незаконність, скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Стверджує, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не були надані будь-які факти щодо зорганізованості, стійкості, тривалості та міцності злочинних зв`язків, також протоколами НСРД не зафіксовано ОСОБА_15 , не відображено наявність усіх чотирьох абонентів мобільних телефонів, які б перебували одночасно у одному місті, а тому застосування ст. 28 ч.3 КК України у даному кримінальному провадженні вважає безпідставним.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_18 , зазначає, що покази потерпілого в суді про те, що гроші у нього вимагав лише ОСОБА_13 , а наносили удари чотири хлопці, є сумнівними, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень у нього виявлено не було. Про такі обставини він не звертався до поліції, а до нього особисто приїжджав слідчий із заздалегідь підготовленою заявою про факт вимагання усіма обвинуваченими грошових коштів.

По епізоду з потерпілим ОСОБА_17 стверджує, що останній в судовому засіданні заявляв, що його побили, проте будь-якого підтвердження тому матеріали не містять, також він повідомляв і те, що, окрім ОСОБА_13 , з ним ніхто не вів розмов про грошові кошти.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_19 , то зауважує, що із показань потерпілого виходить, що ОСОБА_15 не наносив йому удари та не вимагав грошових коштів і про те хто саме був із ОСОБА_13 в ту ніч він не пам`ятає. У заяві про злочин він вказав прізвища підозрюваних, які були озвучені слідчим.

Вказане, на думку сторони захисту, свідчить про провокацію та фабрикування кримінального провадження за даними епізодами з метою притягнення до відповідальності осіб завідомо не причетних до правопорушення.

Посилається і на те, що відсутні факти та докази вини ОСОБА_15 за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_43 , оскільки останній в судовому засіданні не допитувався, а в матеріалах справи наявні лише сумнівні слідчі експерименти за його участю.

Крім того, звертає увагу на те, що під час судового розгляду було допитано ряд свідків, проте жоден із них не підтвердив інкриміноване ОСОБА_15 правопорушення.

Отже, на думку, захисника суд ухвалив вироку суду без урахування доказів, отриманих під час судового розгляду провадження, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачені - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та їх захисники - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали апеляційні вимоги, прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували проти апляційних вимог захисту, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Докази, досліджені під час апеляційного перегляду провадження.

Протоколи слідчих експериментів з потерпілими:

з потерпілим ОСОБА_18 від 24.06.20 року (а/с - 14-20 т.6), за яким він показав місце вимагання у нього грошей ОСОБА_13 біля магазину «Фаворит» у м. Волочиську, вимагання у нього коштів ОСОБА_13 біля його будинку в сумі 40000 грн, нанесення йому ударів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; на території Волочиської ЦРЛ у м. Волочиськ де ОСОБА_14 розпилив йому в обличчя сльозоточиву речовину, після чого його ОСОБА_16 , ОСОБА_15 помістили його в авто; поблизу кладовища с. Тарнаруда його били ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; на території АЗС «Окко» у м. Волочиськ ОСОБА_13 вимога у нього гроші 40000 грн до кінця травня.

З потерпілим ОСОБА_17 від 24.06.20 року (т.6 а/с - 21-27), за яким він показав місця та обставини вимагання у нього грошей в гаражному масиві № 2 м. Волочиськ ОСОБА_13 в сумі 2000 грн; побиття його та ОСОБА_19 біля заводу «Номінал» у м. Волочиськ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , вимагання у ОСОБА_19 1000 доларів США, у нього 2000 грн; вимогу Щербініна до нього на АЗС «ОККО» м. Волочиськ переєструвати на нього автомобіль, у іншому випадку погрожуючи його вбити.

З потерпілим ОСОБА_19 від 24.06.20 року (а/с - 32-33 т.6), за яким він показав обставини вимагання у нього 1000 доларів США та його побиття біля заводу «Номінал» в м. Волочиськ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; вимагання біля віськової частини А 0320 в м. Волочиськ ОСОБА_13 1000 доларіа США.

З потерпілим ОСОБА_20 від 24.06.20 року ( а/с - 29-31 т.6), за яким потерпілий показав на місці вимагання у ньго кощтів в ніч з 27.04.0 року на 28.04.20 року ОСОБА_13 біля школи № 1 в м. Волочиськ, побиття його ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ; 30.04.20 року вимагання у нього 10000 доларів США ОСОБА_44 ОСОБА_14 біля кав`ярні «Віденська кава»;05.05.20 року пблизу кафе «Веранда» у м. Волочиськ ОСОБА_13 погрожував фізичним насильством та вимагав 2000 доларів США.

Протоколи отримані слідством за результатами проведення НСРД.

Протокол НСРД аудіо контроль особи від 20.05.20 року (а/с - 5-11 т.6) зі змісту якого вбачається, що у розміові 16.05.20 року ОСОБА_13 погрожує ОСОБА_17 розправою, дорікає що він ховався від нього, вимагає вирішити грошове питання з його батьком, нагадує про існування його боргової розписки, за якою він стягне з нього гроші та розпорядиться його майном, нараховує йому відсотки з боргу за цією розпискою у розмірі 6000000 грн та вимагає їх повернути, вимагає переписати на нього машину, оскільки ОСОБА_17 торгує наркотиками, попри те, що ОСОБА_17 це заперечує.

Протокол НСРД аудіо контроль особи від 15.05.20 року, за яким зафіксована розмова ОСОБА_13 з ОСОБА_20 (а/с - 207-218 т. 4) 05.05.20 р. біля кафе «Веранда» м. Волочиськ, з якої вбачається, що ОСОБА_13 пред`являє ОСОБА_20 претензії за побиття його батька, погрожує фізичною розправою за дії його дівчини, вимагає передати йому гроші за дії всіх причетних осіб 10000 доларів США, обговорюють можливість відстрочки передачі грошей ОСОБА_13 до 05 числа.

Протокол НСРД аудіо контроль особи від 29.05.20 року( а/с -221-222 т.4), за яким зафіксована розмова ОСОБА_13 та ОСОБА_14 28.05.20 року з ОСОБА_20 у кав`ярні Веранда в ході якої ОСОБА_13 виявив у ОСОБА_20 прослуховуючий пристрій та останній залишив місце зустрічі.

Протокол НСРД аудіо контроль особи від 26.05.20 р. (а/с - 237-238 т.4), за яким зафіксована розмова ОСОБА_14 та ОСОБА_20 біля магазину «Ютіс» в м. Волочиськ де ОСОБА_20 повідомляє що лікується, просить зменшити суму боргу.

Протокол огляду газового балончику від 23.06.2020 року (а.с.117 т.4) складений слідчим ОСОБА_45 та за своїм змістом містить опис газового балончика «Pepper КО FOG» з металу чорного, з вставками жовтого та червоного кольору циліндричної форми, розпилювач жовтого кольору. Його було упаковано 23.06.20 року та долучено до матеріалів справи.

Протокол пред`явлення речей для впізнання, за яким газовий балончик був наданий слідчим ОСОБА_46 потерпілому ОСОБА_18 24.06.20 року для впізнання. Потапілий ОСОБА_18 впізнав газовий балончик «Pepper КО » з числі інших предметів, наданих йому слідством для впізнання за № 2 за ознаками жовтого кольору кнопки розпилювача та надписом жовтого кольору на темному фоні корпусу балончика (т. 6 а/с - 50).

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_20 перебуває за межами території України ( а/с - 52 т.12 ). Колегія суддів виходить з положень ст. 95 ч.4 КПК України, за якими суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями осіб, яких він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або допитаними в порядку ст. 225 КПК України. У разі коли учасники провадження вимагають допиту свідків, потерпілих під час нового судового розгляду, суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилися неможливими, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та надавала під час минулого судового засідання, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показів недопустимим доказом. Водночас дослідивши такі показання, суд повинен дати їм оцінку в частині допустимості, належності та достовірності, враховуючи в тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому судовому розгляді. Такі обставини мають враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі. Отже, безпосереднє сприйняття показів свідка, потерпілого не може тлумачитися як безумовна заборона використання його показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі. (правові позиції викладені, в Постанові касаційного кримінального ВС від 19.11.19 року справа № 750/5745/15-к, провадження № 51-10195 км18).

У даному випадку на дослідженні показів потерпілого ОСОБА_20 наполягала сторона захисту, під час допиту потерпілого в Хмельницькому міскрайонному суді Хмельницької області він був допитаний у присутності всіх учасників провадження, зокрема сторони захисту, яка не була позбавлена можливості реалізовувати свою стратегію захисту, ставила питання потерпілому та отримувала на них вичерпні відповіді.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважала доцільним дослідити, прослухати у судовому засіданні пояснення потерпілого ОСОБА_20 , надані 27.11.20 року та 16.12.20 року в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області.

З пояснень потерпілого ОСОБА_20 , наданих суду, вбачається, що в ніч з 27 на 28 квітня 2020 року він з компанією відпочивали поблизу кінотеатру - бару «Україна», до них під`їхав автомобіль Фольксваген, з якого вийшов ОСОБА_47 та пред`явив претензії, що вони побили його батька. Згодом підійшов ОСОБА_48 та вдарив ОСОБА_20 кулаком в обличчя від якого він впав, взявши дівчину ОСОБА_20 за руку, почав її шарпати і бити. До ОСОБА_49 , який був з ним, підбігли ОСОБА_22 та ОСОБА_50 та стали наносити йому удари. Близько 04 год. до до нього зателефонував ОСОБА_48 , щоб він вийшов на вулицю обговорити ситуацію, яка склалася. Згодом слухавку взяв ОСОБА_47 погрожував через побиття його батька, вимагав вийти на вулицю. 28.04.2020 до ОСОБА_20 зателефонував ОСОБА_51 та повідомив, що до нього телефонував ОСОБА_47 та наказав, що всі хто був присутній під час побиття його батька повинні віддати 10000 доларів США. 05 травня 2020 року ОСОБА_20 зустрівся з ОСОБА_52 в кав`ярні «Veranda», де останній поцікавився чи ОСОБА_51 передав вимогу про передачу коштів. При цьому ОСОБА_47 повідомив, що ОСОБА_20 та його дівчина повинні віддати йому 2000 доларів США. ОСОБА_20 повідомив ОСОБА_53 , що у нього зламана щелепа та він витратив чималі кошти на лікування. Однак, погодився сплатити ОСОБА_53 2000 доларів США до кінця літа, по одній тисячі доларів США за нього та за дівчину. 28 травня 2020 року ОСОБА_20 зателефонував до ОСОБА_54 та повідомив, що має намір передати 8000 грн. Під час зустрічі у кав`ярні «Veranda» ОСОБА_47 перевірив його на наявність звукозаписуючих пристроїв. 8000 грн., які мав намір передати ОСОБА_13 належали особисто ОСОБА_20 . У нього нема підстав обмовляти обвинувачених.

Вислухавши учасників апеляційного перегляду провадження, дослідивши докази у визначених апеляційних судом межах, достатніх для ухвалення процесуального рішення, перевіривши апеляційні доводи захисту, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисту задоволенню не підлягають та виходить з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, в частині доведення вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Згідно ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 у вчиненні ними інкримінованих їм у вину злочинних дій, а саме вимоги передачі чужого майна (вимагання) з погрозою насильства над потерпілим, вчинена повторно, з погрозою вбивства, організованою групою, поєднана з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений усією сукупністю наявних у справі, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_15 - ОСОБА_10 щодо відсутності у діях обвинувачених ознак організованої групи, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 28 ч. 3 КК злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених, зокрема, в постанові від 04 жовтня 2012 року (справа 5-16кс12), відмінність між організованою групою та іншими нескладними (простими) формами співучасті полягає в кількісних та якісних критеріях цих понять. Якщо у справі буде встановлено, що троє (не менше трьох) за ініціативою одного з них попередньо зорганізувалися у стійке (стале) об`єднання для заняття злочинною діяльністю, були обізнані про зміст і цілі такої діяльності, розподілили ролі та функції кожного в цій діяльності, визначили (визнали) керівника (лідера) групи, виконували його вказівки, мали необхідну матеріальну базу, дотримувались встановлених правил, то таке об`єднання належить визнавати організованою групою.

Утворення (створення) організованої групи слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для зайняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукання співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складення плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

Організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу і з метою вчинення ряду злочинів або тільки одного, який потребує ретельної довготривалої підготовки.

Конструктивною ознакою організованої групи є стійкість групи, наявність механізмів, які забезпечують існування.

Колегія суддів вважає, що з зібраних слідством та досліджених судом доказами вбачається стійкість організованої злочинної групи під керівництвом ОСОБА_13 , що підтверджується стабільністю її складу, оскільки ніхто з учасників групи не змінювався, у всіх чотирьох епізодах вимагання приймали участь четверо обвинувачених; наявністю міцних, дружних, внутрішніх зв`язків між її учасниками ( ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 являються кумами та судимі 30.10.2019 року Волочиським районним судом Хмельницької області по одному кримінальному провадженні за ст.355 ч.2 КК України, які разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тривалий час займаються єдиноборством у спортзалі, де ОСОБА_13 є тренером з боксу); тривалістю діяльності, понад три місяці, у одному населеному пункті місті Волочиську, кількістю та конкретизацією виду злочинів, що вчинялись членами організованої групи, зокрема вимагання грошових коштів в осіб, які начебто торгують наркотичними засобами чи з інших надуманих причин; чітким розподілом ролей учасників організованої групи (організатор ОСОБА_13 , який особисто планував вчинення злочинів, безпосередньо висував вимоги усім чотирьом потерпілим про передачу грошових коштів; співвиконавці злочинів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у всіх чотирьох епізодах злочинної діяльності виконували вказівки ОСОБА_13 щодо відшукання потерпілих, їх доставку до необхідного місця для зустрічей з організатором, а також за вказівками ОСОБА_13 застосовували до потерпілих фізичне насильство та психологічний тиск); наявністю в організованої групи матеріальної бази для вчинення злочинів, а саме автомобілів та газового балончика, які використовувались обвинуваченими під час вчинення злочинів для переміщення та подолання опору потерпілих ( ОСОБА_13 показав, що користувався автомобілем ОСОБА_14 , що той підтвердив); існуванням певних правил поведінки членів організованої групи та розподілу між ними функцій - усі учасники організованої групи постійно підтримували фізичну форму шляхом проведення між собою спаринг тренувань з бойових єдиноборств та мали навички застосування прийомів рукопашного бою, що використовувались до потерпілих з метою їх залякування та подолання спротиву.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи кількість вчинених епізодів злочинної діяльності протягом значного періоду часу та підтримання тривалих стабільних відносин у зв`язку з підготовкою та вчиненням злочинів, встановлені у справі обставини щодо домовленостей між обвинуваченими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про вчинення злочинів та узгодженість, аналогічність і послідовність їх дій, розподіл обов`язків, погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цьому випадку вчинення злочинів у складі чотирьох обвинувачених, котрі діяли як стійка організована група, за цією ознакою кваліфіковані правильно.

При цьому, сумніви сторін захисту щодо обґрунтованості ознак організованої групи не можуть братись до уваги, тому що висновки суду з цього приводу опираються на достовірні докази тривалої, спільної злочинної діяльності обвинувачених.

Колегія суддів виходить з того, що висновки суду щодо наявності у організованої групи спільної матеріальної бази не базуються лише на спільному використанні учасниками організованої групи автомобіля, який спеціально не пристосований для вчинення злочинів, як помилково вважає сторона захисту. Цей критерій охоплюється сукупністю чинників, а саме: стабільних, міцних, дружніх, внутрішніх зв`язків між учасниками даної групи, існування певних правил поведінки, спільна мета, яка базувалася на бажанні кожного з них отримувати стабільні незаконні матеріальні прибутки, для задоволення власних потреб, у виді грошових коштів, а також обізнаність кожного учасника організованої групи у плані вчинення злочинів, розробленого ОСОБА_13 (узгоджені з іншими учасниками організованої групи). Саме сукупність таких ознак свідчать про наявну спільну матеріальну базу. Колегія суддів також виходить з того, що характер вчинених даною групою злочинів не потребував спеціального обладнаного автомобіля, тому такі обставини не можуть бути визначальним у даному кримінальному провадженні.

Апеляційні твердження сторони захисту про те, що в ході проведення слідчо-розшукових дій та НСРД, а також контролю за вчиненням злочину не здобуто доказів спілкування (вимоги) з потерпілими обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , позбавлені підстав, оскільки вина обвинувачених підтверджується доказами, які у сукупності доводять те, що обвинувачені, у даному кримінальному провадженні, утворили організовану злочинну групу, де кожному була визначена роль, зокрема, показаннями потерпілих, проведенням впізнання потерпілими, слідчими експериментами, протоколами обшуку та іншими доказами. Перебування на утриманні у батьків обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким на момент вчинення злочинів виповнилося лише 18 років, які навчаються та мають бездоганну репутацію, в тому числі не притягувалися до кримінальної відповідальності, не спростовують їх вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.189 ч.4 КК України. Такі обставини не стали підставою для відмови від вчинення злочинів, обвинувачені на момент вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, тому є осудними та відповідальними за вчинене.

Твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про те, що оперативні працівники ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які проводили обшук домоволодіння по АДРЕСА_2 28.05.2020 рокупо епізоду з потерпілим ОСОБА_18 , не зазначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на таку дію, тобто не мали дозволу на проведення даної слідчої дії, колегія апеляційного суду відкидає. З матеріалів провадження вбачається, обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_14 проводився на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.05.2020 року з метою відшукання та вилучення нових та бувших у використанні мобільних телефонів, СІМ-карток операторів мобільного зв`язку, пластикових карток від СІМ-карток, боргових розписок чи інших документів, із інформацією про фіктивний борг потерпілих, дозвіл на проведення обшуку надавався слідчим та прокурорам. (т.4 а.с.73).

У відповідності до протоколу обшуку від 28.05.2020 року, обшук проводився за участю слідчого ОСОБА_55 , спеціаліста, інших осіб, в тому числі ОСОБА_28 та ОСОБА_29 працівників поліції (а/с - 74-76 т.4). Апеляційнй твердження захисту, про те, що ці особи не мали права проводити обшук є неспроможними, оскільки, обшук за місцем проживання ОСОБА_14 проводився слідчим в присутності понятих в порядку, передбаченому ст. 236 КПК України, в тому числі і в присутності інших осіб, якими можуть бути спеціалісти, криміналісти, оперативні працівники. У данному випадку такими особами були ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , присутність яких при проведенні цієї слідчої дії не потребує надання окремого дозволу слідчим суддею.

В результату обшуку, проведеного за місцем мешканання обвинуваченого ОСОБА_14 слідством крім інших речей, сім карток, мобільного телефону та ін. був відшуканий та вилучений газовий балончик «Pepper КО FOG» чорного кольору, упакований в сефпакет.

Огляд газового балончику від 23.06.2020 року (а.с.117 т.4) був проведений слідчим ОСОБА_45 та за своїм змістом містить опис цього газового балончика «Pepper КО FOG» з металу чорного, з вставками жовтого та червоного кольору циліндричної форми, розпилювач жовтого кольору. Його було упаковано 23.06.20 року та долучено до матеріалів справи. Проведення цієї слідчої дії було зафіксовано у протоколі, складеному у відповідності з вимогами ст. 104, 110 КПК України. Постановою слідчого від 27.07.20 року газовий балончик «Pepper КО FOG» визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження.

В подальшому газовий балончик був наданий потерпілому ОСОБА_18 24.06.20 року для впізнання, який впізнав цей предмет газовий балончик «Pepper КО » з числі інших предметів, наданих йому слідством для впізнання за № 2 за ознаками жовтого кольору кнопки розпилювача та надписом жовтого кольору на темному фоні корпусу балончика Впізнання газового балончику назва та ознаки були зафіксовано слідчим у протоколі від 24.06.20 року (т. 6 а/с - 50)

Газовий балончик «Pepper КО FOG» як речовий доказ був досліджений (оглянутий) судом під час судового розгляду та відповідає за ознаками тому, який впізнав потерпілий ОСОБА_18 . Те, що балончик містить усі три складові напису «Pepper КО FOG», а в протоколі пред`явлення його для впізнання потерпілому 24.06.20 року зазначено лише дві складові назви, на думку апеляційного суду, не свідчить про те, що це різні речі, тому колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними у вироку.

Колегія суддів не вбачає ніяких розбіжностей у часі та датах складення цих процесуальних документів, як помилково вважає захист. Протоколи складені внаслідок проведення відповідних слідчих дій, належним чином зафіксованих у протоколах, і не впливають на висновки суду щодо допустимості та належності цього доказу, доведення обставин, які підлягають доведенню згідно ст. 91 КПК України по епізоду інкримінованому обвинуваченим вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_18 .

Розцінюючи апеляційні вимоги захисту обвинуваченого ОСОБА_14 про фальсифікацію доказів, недопустимість протоколів цих слідчих дій, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки положеннями КПК України не встановлена послідовність або конкретні строки для проведення окремих слідчий дій, слідчий, виходячи зі своїх повноважень, передбачених ст. 40 КПК України самостійно визначає послідовність та строки їх проведення. У данному випадку пред`явлення газового балончика для впізнання потерпілому ОСОБА_18 проводилося пізніше ніж його огляд та упакування слідчим, що не виключає такої послідовності проведення слідчих дій та не ставить під сумнів належність та допустимість доказів за вимогами КПК України.

Отже, апеляційні твердження захисту обвинуваченого ОСОБА_14 не містять підстав вважати наведені докази сфальсифікованими слідством. З огляду на положення ст. 85,86 КПК України газовий балончик «Pepper КО FOG», визнаний по справи речовим доказом, протоколи його огляду, пред`явлення його для впізнання потерпілому ОСОБА_18 були отримані слідством з додержанням вимог КПК України. Тому колегія суддів вважає їх належними та допустимими доказами, якими суд обгрунтував доведеність вини обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_14 за епізодом вимагання у потерпілого ОСОБА_56 .

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_57 про про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2020 року по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 ,оскільки такі не містять відомостей про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими потерпілий міг впізнати особу, що завдала тілесних ушкоджень ( ОСОБА_16 , ОСОБА_15 ) , а також обставин, за яких потерпілий бачив відповідну особу.

Згідно ст. 228 ч.6 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у ч.ч. 1,2 цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Таким чином, положення ст. 228 ч. 6 КПК у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками. Імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

За приписами ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити СРД та НСРД у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотримання порядку їх здійснення. З огляду на те, що закон не встановлює обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, слідчий самостійно, з урахуванням усіх обставин визначає спосіб проведення впізнання особи. Наявність у слідчого реальної можливості провести впізнання особи сама по собі не унеможливлює прийняття та реалізацію слідчим рішення про проведення впізнання за фотознімками.

Отже, процесуальний закон не забороняє проведення впізнання особи за фотознімками в разі особистого знайомства з особою, яка впізнає. Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2023 року по справі 208/2160/18.

Як вбачається із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2020 року впізнання обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 проводилось за участю потерпілого ОСОБА_18 та у присутності понятих (т.6 35-40). Перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_18 попередньо з`ясовано чи може він впізнати осіб, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також про обставини, за яких він бачив цих осіб. При цьому для впізнання було надано фотознімки із зображеннями на них подібних між собою за рисами обличчя осіб чоловічої статі без різких відмінностей між собою. Під час впізнання потерпілий в присутності учасників повідомив, що впізнав обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 за рисами, формою обличчя та вказав на обвинувачених, як на осіб, які причинили йому тілесні ушкодження та вимагали гроші. Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2020 року засвідчені учасниками даної слідчої дії, будь-яких зауважень щодо нього не було.

Отже, даною слідчою дією зафіксовано факт впізнання обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 потерпілим ОСОБА_18 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оформлений відповідно до приписів ст. 104 КПК, зазначена слідча дія проведена в із дотриманням вимог ст.228 КПК, підстави для визнанняпротоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2020 року, вказаними в апеляційній скарзі захисту недопустимим доказом - відсутні.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 в цій частині апеляційний суд вважає неспроможними, в тому числі з підстав безумовного впізнання у судовому засіданні першої інстанції потерпілим ОСОБА_18 обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 як осіб, що вчиняли злочинні дії, за обставин, викладених в обвинуваченні.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_16 про те, що протоколи слідчих експериментів від 24.06.2020 року проведені за участю потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_58 та ОСОБА_19 є недопустимими доказами, оскільки дані слідчі дії не містять ознак відтворення дій, обстановки, обставин подій, проведення дослідів чи випробувань, а лише посвідчують проголошення потерпілими їх показань, даних на стадії розслідування, колегія суддів вважає безпідставними.

Виходячи з положень ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Зі змісту протоколів слідчих експериментів від 24.06.2024 року, проведених з метою уточнення показань потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_58 та ОСОБА_19 , за участю двох понятих, спеціаліста та слідчого із застосуванням відеозапису слідчої дії, під час яких потерпілі послідовно показали та розповіли обставини вчиненого відносно них вимагання, зокрема, вказали місця злочину (біля магазину «Фаворит», «Повна торба», на території Волочиської ЦРЛ, поблизу старого кладовища біля с.Тарнаруда Волочиського району, на території АЗС «ОККО», неподалік початкової школи №1, біля кав`ярні «Віденська кава», поблизу кафе «Веранда», в гаражному масиві №2 у м.Волочиську, біля заводу «Номінал», та поблизу в/ч НОМЕР_2 ), а також деталізували дії кожного обвинуваченого під час його вчинення. Протоколи підписані потерпілими, понятими, спеціалістом та слідчим. Зауважень, доповнень, клопотань щодо вказаних протоколів від учасників слідчих експериментів не надходило.

Колегія апеляційного суду виходить з того, що положення ст. 240 КПК не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту, що було і зроблено під час проведення слідчих експериментів з потерпілими. Результати слідчих експериментів повністю зафіксовані слідчим у відповідних протоколах з картами пам`яті, складеними з додержанням вимог ст. 240 КПК України (т.6 а.с.14-28, 32-34).

Отже, перевіряючи за апеляційними вимогами захисту протоколи слідчих експериментів 24.06.2024 року, складеними за результатами проведення цих слідчих дій із потерпілими ОСОБА_18 , ОСОБА_59 та ОСОБА_19 , ОСОБА_20 на предмет їх належності та допустимості, колегія суддів вважає ці докази належними та допустимим, оскільки вони отримані слідством відповідно до норм чинного КПК України, доводять обставини, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України, та узгоджується з іншими доказами по справі.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_60 про те, що по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 судом не здобуто доказів безпосереднього спілкування обвинуваченими з потерпілим та факту висунення грошової вимоги, а також спричинення тілесних ушкоджень, є безпідставними, так як вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_18 , який у судовому засіданні повідомив, що в кінці березня 2020 року він зустрічався з ОСОБА_13 біля магазину «Фаворит», що по вул. Пушкіна, 10 в м. Волочиськ Хмельницької області, де останній висунув йому вимогу сплачувати грошові кошти в сумі 2000 грн. щомісячно нібито за те, що він займається продажем наркотичних засобів в м. Волочиськ. Побоюючись за своє життя та здоров`я він погодився на цю вимогу. На початку квітня в нічний час він перебував біля магазину «Повна торба», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ, куди приїхали ОСОБА_21 та ОСОБА_15 та наказали сісти в автомобіль, після чого вони поїхали до будинку ОСОБА_13 , де останній запитав, чому він не передав йому грошові кошти згідно висунутої раніше вимоги, на що він відповів, що незаконною діяльністю не займається та нікому нічого не винен і ніяких грошей платити не буде. Отримавши негативну відповідь, ОСОБА_13 наніс йому два удари в грудну клітину, після чого підійшов ОСОБА_21 та разом із ОСОБА_13 нанесли йому ще декілька ударів по тулубу, від чого він зігнувся і в цей час йому наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_15 . Після цього ОСОБА_13 висунув йому вимогу у сплаті грошових коштів в сумі 20000 гривень та встановив строк для передачі коштів до кінця квітня 2020 року. Побоюючись подальшого побиття він вимушено погодився на протиправну вимогу.

Потерпілий ОСОБА_18 також показав, що в період середини березня - кінця квітня в нічну пору доби він перебував на території Волочиської ЦРЛ, що по вул. Пушкіна в м. Волочиськ, де до нього підбіг ОСОБА_14 та з газового балончика розпилив в обличчя сльозоточиву речовину, від чого він впав на землю, після чого його помістили в автомобіль та вони поїхали в напрямку виїзду з м. Волочиська. Під час поїздки в автомобіль сів ОСОБА_13 , після чого усі поїхали в сторону с. Тарнаруда Волочиського району, де на галявині поблизу старого кладовища ОСОБА_15 та ОСОБА_16 витягнули його з автомобіля та почали наносити удари обома руками та ногами в різні частини тіла, нанісши близько 8 ударів. В подальшому до нього підійшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які також почали наносити удари обома руками і ногами по різних частинах тіла, нанісши близько 6 ударів, ОСОБА_14 також бив палкою. Після цього його знову помістили в автомобіль та усі поїхали до АЗС «ОККО», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ, де ОСОБА_13 висунув вимогу передачі грошових коштів вже в сумі 40000 грн. та встановив строк до кінця травня.

На вказані обставини вимагання потерпілий ОСОБА_18 показав під час проведення з ним слідчого експерименту, що зафіксовано у відповідному протоколі цієї слідчої дії від 24.06.2020 року (т.6, а.с. 14-20).

Показання потерпілого ОСОБА_18 в суді узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_61 , з яких виходить, що в квітні 2020 року вночі батько (потерпілий ОСОБА_18 ) прийшов додому побитий, на голові був синець, в брудній подертій куртці, яку вона хотіла зашити, після чого у неї почали сльозитись та пекти очі, від сльозоточивого газу, вона накладала батькові пов`язку в області ребер. Наступного дня батько розповів, що його побила група спортсменів, але де та хто саме не казав. Батько пролежав вдома близько одного місяця, в лікарню не звертався.

Колегія суддів вважає, що наведені докази є послідовними, належними та допустимими доказами, аналіз їх в сукупності, на переконання колегії суддів, дає підстави зробити висновок про те, що обвинувачені, в тому числі і ОСОБА_14 , в період березень-квітень 2020 року спілкувались з потерпілим ОСОБА_18 , при цьому погрожуючи та застосовуючи фізичну силу вимагали сплачувати грошові кошти.

Неспроможними є твердження захисника ОСОБА_15 - ОСОБА_10 стосовно відсутності факту безпосереднього звернення потерпілого ОСОБА_62 із заявою до правоохоронних органів, оскільки в матеріалах даного кримінального провадження міститься протокол прийняття його заяви про вчинення кримінальне правопорушення від 09.06.2020 року з відповідними відбитками реєстації уповноваженого органу, власноручним підписом потерпілого та працівника поліції, який прийняв заяву.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що інформація про телефоні з`єднання по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 на території ЦРЛ є припущенням, оскільки відсутня інформація мобільних операторів про те, що мобільні пристрої обвинувачених знаходилися разом в межах покриття протягом квітня-травня 2020 року, колегія суддів відкидає з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу огляду від 27 липня 2020 року інформації про телефонні з`єднання по абонентським номерам (а/с -115-140 т.6), якими користувались обвинувачені, зафіксовані з`єднання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наприкінці квітня 2020 року по базових станціях, які охоплюють територію поблизу с. Тарнаруда Волочиського району Хмельницької області.

Зміст цих телефонних з`єднань обвинувачених та потерпілого ОСОБА_18 , підтверджує лише їх користування мобільними телефонами у певний період, і на думку колегії суддів сам по собі не доводить і не спростовує існування обставин, які підлягають доведенню в порядку ст. 91 КПК України. Однак, даний протокол в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_62 , протоколом обшуку від 28.05.2020 року, протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_18 , та показаннями самого потерпілого ОСОБА_18 в суді, підтверджують, що зафіксовані мобільні з`єднання за номерами, які належали ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відбувались не випадково, тому вважати їх недостовірними, у апеляційного суду підстав немає.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 про обставини випадкової зустрічі 13.04.2020 р. обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з потерпілим ОСОБА_17 біля гаражів, є безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема поясненнями самого потерпілого ОСОБА_17 , наступними матеріалами НСРД, якими зафіксовані їх зустрічі 16.05.20 року, які є логічним продовженням вимагання, що розпочалося 13.04.20 року за викладених в обвинуваченні та вироку обставинах.

Безпідставними є і твердження сторони захисту, стосовно того, що при зустрічі біля заводу «Номінал» 14.04.2020 року обвинувачені ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_17 не заподіювали, а зміст їх розмов стосувався реального боргу ОСОБА_17 , враховуючи наступне.

Такі твердження захисту спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_17 в суді про те, що 14.04.2020 р. в обідню пору до нього зателефонував ОСОБА_13 та призначив зустріч біля заводу «Номінал» вул. Фридрихівській в м. Волочиськ. Цього ж дня ввечері на площадці поблизу вказаного заводу він зустрівся із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , де ОСОБА_14 наніс йому декілька ударів кулаком обох рук в обличчя, від чого він впав на землю, а коли підвівся на ноги, до нього підійшов ОСОБА_13 та повторно висунув вимогу в передачі щомісячно грошових коштів в сумі 2000 грн., погрожуючи подальшим побиттям, а також наказав ОСОБА_15 розговорити його, після чого ОСОБА_15 наніс йому близько 3-4 ударів руками в обличчя. Після цього ОСОБА_13 знов наголосив йому про необхідність сплати щомісячно грошових коштів в сумі 2000 грн., на що він погодився, побоюючись за своє життя та здоров`я.

Такі обставини, встановлені судом також спростовують версію захисту обвинуваченого ОСОБА_15 про непричетність до застосування ним фізичної сили та вимагання у потерпілих, викладених захисником ОСОБА_10 в апеляційній скарзі.

Показання в суді потерпілого ОСОБА_17 про вимагання та побиття обвинуваченими колегія суддів вважає переконливими, послідовними, оскільки вони повністю узгоджуються з його показаннями під час проведення слідчого експерименту, зафіксованими в протоколі цієї слідчої дії від 24.06.2020 року (т.6, а.с. 21-28).

Апеляційні твердження захисту про випадкоість зустрічі обвинувачених з потерпілим ОСОБА_17 13.04.2020 р. спростовуються і змістом протоколу за результатами проведення НСРД (аудіоконтроль особи) від 20 травня 2020 року (а/с -5-12 т.6) де зафіксована розмова потерпілого ОСОБА_17 з обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_13 16.05.2020, під час якої останній наголошує потерпілому щоб той не тікав, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, в подальшому неодноразово повторюючи такі погрози, назначає зустріч на вечір на АЗС «ОККО», погрожуючи (в контексті) вбивством, якщо той не прийде. Під час вечірньої зустрічі на визначеному ОСОБА_13 місці останній ставить вимогу потерпілому віддати автомобіль за те, що він займається незаконним обігом наркотичних засобів, наголошуючи, що раніше потерпілому було «коє шо» озвучено. ОСОБА_17 повідомляє про відсутність грошей, ОСОБА_13 відповідає, що йому байдуже. Далі ОСОБА_13 нагадує потерпілому про «боргову» розписку, написану ним під умовою, що вона «піде в хід», якщо він буде щось продавати. ОСОБА_17 повідомляє, що він нічим не займався, проте ОСОБА_13 під погрозою застосування фізичного насильства ставить вимогу віддати все, що наторгував, «переписати» на нього автомобіль, в чергове посилаючись на те, що потерпілий займається торгівлею психотропними речовинами «солями».

Аналізуючи зазначені обставин та дії обвинувачених ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , колегія суддів вважає, що у даному епізоді, була визначена роль кожного співучасника злочину. ОСОБА_13 визначав час і місце зустрічі, висував вимоги потерпілому, інші обвинувачені виконували вказівки щодо психологічного тиску та фізичного пливу на потерпілого. Підстав вважати, що зустріч ОСОБА_13 з потерпілим ОСОБА_17 є окремим епізодом від зустрічі всіх обвинувачених з потерпілим напередодні, метою яких було вимагання коштів, як вважає захист, у колегії суддів не має. Аналіз наведених доказів свідчить про те, що обвинувачені висловлюючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потепілого, вимагали у ОСОБА_17 грошові кошти за обставин встановлених судом.

Даними протоколу огляду від 27.07.2020 року інформації про телефонні з`єднання по абонентським номерам, якими користувалися обвинувачені, підтверджується факт користування ними у відповідний час тим чи іншим обвинуваченими та не спростовують фактів вчинення ними злочину, а тому твердження сторони захисту стосовно того, що вказаний протокол спростовує показання потерпілого ОСОБА_30 в частині його побиття, є безпідставними.

Апеляційні твердження захисту про те, що боргові зобов`язання потерпілого ОСОБА_17 перед ОСОБА_13 не є вигаданими, а цілком реальними, що виключає склад злочину за ст.189 КК України, на думку колегії суддів є неспроможними.

В матеріалах провадження дійсно міститься боргова розписка ОСОБА_17 від 06.06.18 року, з якої виходить що він винен ОСОБА_13 150 000 грн. (а/с - 86 зворотня сторона т.2) З матеріалів даного кримінального провадження також вбачається, що рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07.02.2022 року позов ОСОБА_13 до ОСОБА_17 про стягнення боргу та відшкодування збитків задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 214282, 43 грн заборгованості за договором позики від 06 червня 2018 року ( 132-133 т.7). В подальшому, постановою Хмельницького апеляційного суду від 05.05.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_17 задоволено частково, рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2022 року змінено в частині розміру боргу за договором позики та розподілу судового збору. Постановлено стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 заборгованість за договором позики від 06 червня 2018 року в розмірі 206 632,43 грн ( а/с - 231-235 т.7 )

Отже, зверення ОСОБА_13 до суду про стягнення з ОСОБА_17 заборгованості за договором позики сталося набагато пізніше ніж інкриміновані обвинуваченим дії вимагання грошових коштів у ОСОБА_17 .

Як вбачається із змісту протоколу за результатами поведення негласної слідчої дії (аудіоконторль особи) від 20.05.2020 року (а/с -5-12 т.6), між обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_17 16.05.2020 року відбувається розмова, в якій обвинувачений ОСОБА_13 ставить вимогу потерпілому віддати автомобіль за те, що він начебто займається незаконним обігом наркотичних засобів, при цьому нагадує йому про «боргову» розписку.

Аналізуючи зазначені процесуальні рішення та протокол НСРД, колегія суддів виходить з того, що розмова між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_17 мала місце вже після висунутої йому вимоги, яка полягала у сплаті останнім грошових коштів в сумі 2000 гривень до 30 числа кожного місяця нібито за те, що він займається продажем наркотичних засобів, та фактично слугувала приводом для подальшого заволодіння автомобілем, яким користувався ОСОБА_17 . За змістом цієї розмови не йдеться про законне врегулювання боргових зобов`язань ОСОБА_17 , шляхом добровільного погашення боргу, зверення ОСОБА_13 до суду з відповідним позовом з метою звернення стягнення на його майно ОСОБА_17 , що належить йому на праві власності, чи в будь-який інший законний спосіб погашення грошового боргу. Навпаки, ОСОБА_13 психологічно тисне на ОСОБА_17 , нагадуючи йому про боргові зобов`язання, шантажує своїми відомостями про нібито продаж ОСОБА_17 наркотичних засобів з метою отримання у потерпілого грошей або автомобіля, хоча той повідомляє що автомобіль йому не належить. Наведені обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать про кримінальну спрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_13 , і не бажання діяти у законний спосіб.

Виходячи з положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, вимога виконати зобов`язання, що виникло на підставах, не передбачених чинним законодавством, або неіснуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майном, правом на майно або для вчинення дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати як вимагання.

Отже, колегія суддів вважає, що наявність боргових зобов`язань у ОСОБА_17 перед ОСОБА_13 є підставою для звернення до суду для стягнення заборгованості за договором позики, і не може виправдовувати вчинення щодо нього злочинних дій, передбачених ст. 189 КК України. Той факт, що потерпілий ОСОБА_17 мав судимість за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, на що посилається сторона захисту, ніяким чином не впливає на висновки суду, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 про те, що потерпілий ОСОБА_19 під час допиту в суді та при проведенні з ним слідчого експерименту заперечував, що ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 висловлювали до нього вимоги про передачу грошей чи погрози, в тому числі поблизу ВЧ НОМЕР_2 , то такі цілком спростовуються дослідженими судом доказами, наведеними у вироку.

З показань наданих в суді потерпілим ОСОБА_19 вбачається, що на початку квітня 2020 року він разом з потерпілим ОСОБА_17 приїхали до заводу «Номінал», що по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ, зустрівся з обвинуваченими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Вийшовши з автомобіля, обвинувачений ОСОБА_13 вдарив його в обличчя, після чого його відвели в сторону, де вимагали сплатити грошові кошти в сумі 1000 доларів США за те, що він начебто займається торгівлею наркотиками, що не відповідало дійсності. ОСОБА_13 також вдарив його ногою, а ОСОБА_14 замахувався на нього. Вимоги ОСОБА_13 чули інші троє обвинувачених. Через декілька днів обвинувачені приїжджали до військової частини НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 , де він проходив військову службу, ОСОБА_13 запитував де гроші в сумі 1000 доларів США, на що він відповів, що на цей час у нього немає такої суми грошей.

Саме такі обставини вимагання потерпілий ОСОБА_19 показав і під час проведення з ним слідчого експерименту, що зафіксовано у відповідному протоколі цієї слідчої дії від 24.06.2020 року (т.6 а.с.32-34).

Показання потерпілого ОСОБА_19 узгоджуються і з показаннями в суді потерпілого ОСОБА_17 , з яких вбачається, що він бачив як біля заводу «Номінал» хтось із чотирьох обвинувачених вдарив ОСОБА_19 та чув як в останнього вимагали 1000 доларів США.

Водночас, колегія апеляційного суду виходить з того, що при кваліфікації злочину, вчиненого організованою групою, на перше місце виходить не індивідуальна роль кожного учасника у посяганні, характер виконуваних ним дій, а сама участь у групі особи, яка вчиняє злочин. Кожен учасник організованої групи несе відповідальність за всі злочини, вчинені такою групою, а відтак кожному її учаснику за будь-якої форми його участі інкримінується спільний злочинний результат, якого досягла група.

Тому доводи сторони захисту про те, що обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ніяких вимог потерпілому ОСОБА_19 не висловлювали не змінюють факту вчинення злочину та не впливають на кваліфікацію їх дій, оскільки вони діяли як співвиконавці в складі організованої групи з ОСОБА_13 .

Не впливає на кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 189 ч.4 КК України і посилання сторони захисту на відсутність медичних документів, які б підтверджували факт звернення потерпілого ОСОБА_17 до медичного закладу після його побиття, оскільки обвинуваченням та судом за епізодами вимагання у потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_19 не інкримінована обвинуваченим така кваліфікуюча ознака вимагання, як поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду з ОСОБА_18 про те, що в матеріалах провадження відсутні докази побиття потерпілого, а також його звернення до медичного закладу для надання допомоги, колегія суддів відкидає з аналогічних підстав.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 стосовно відсутності доказів нанесення потерпілому ОСОБА_63 тілесних ушоджень та вимагання грошових коштів, а розмова між потерпілим та ОСОБА_13 стосуваласьдобровільного відшкодування матеріальної та моральної шкоди за нанесення тілесних ушкоджень батьку ОСОБА_13 , також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду провадження.

Такі твердження сторони захисту зокрема спростовуються даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії (аудіо контроль особи) від 15 травня 2020 року, у якому зафіксована розмова потерпілого ОСОБА_20 з обвинуваченим ОСОБА_13 05.05.2020 о 16 год. 50 хв. поблизу кав`ярні «Veranda» в м. Волочиськ. Зокрема, ОСОБА_13 повідомляв, що за такі вчинки людей (причетних до побиття) необхідно карати фізично та фінансово, оголошує суму коштів, яку необхідно сплатити кожному з причетних до побиття батька, та встановлює строк виплати. Окрім того вказав, що на потерпілому відірвався ОСОБА_64 ( ОСОБА_14 ). ОСОБА_20 наголошував, що батька не бив.При цьому ОСОБА_13 повідомив, що в побитті брала участь його «мала» (дівчина), за яку буде нести відповідальність потерпілий, оскільки не стримав її. Також потерпілий просить відстрочку грошових коштів, на що ОСОБА_13 погодився ( а.с. 207-218 т.4).

За змістом протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії (аудіо-, відеоконтроль особи) від 26 травня 2020 року зафіксована зустріч потерпілого ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_14 20.05.2020 поблизу магазину «Ютіс» по вул. Незалежності в м. Волочиськ. Під час якої останній цікавиться станом здоров`я потерпілого в контексті заподіяних йому раніше тілесних ушкоджень: «Зробив зуби вже?» Також потерпілий повідомляє про те, що не бив та просить зменшити суму грошових коштів, вимогу про передачу яких йому висунули раніше, оскільки у нього скрутне фінансове становище. При цьому ОСОБА_14 відповів, що «видзвонить його». ( а/с - 237-240 т.4)

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_65 в судовому засіданні підтвердили факт побиття батька ОСОБА_13 дівчиною на прізвище ОСОБА_66 , при цьому свідок ОСОБА_32 показала, що ОСОБА_20 , будучи на місці події, батька не бив та що після цього ОСОБА_13 казав ОСОБА_67 , що хоче гроші за побиття батька. Згідно з протоколом огляду предмета від 23 липня 2020 року - наданої потерпілим ОСОБА_20 флеш-карти з відеозаписом подій в ніч з 27.04.2020 на 28.04.2020 в м. Волочиськ - зафіксовані обставини, які узгоджуються з тими, на які вказав потерпілий (т.4 а.с. 149-162).

Обставини побиття потерпілого ОСОБА_20 підтверджується також поясненнями потерпілого ОСОБА_20 в судовому засіданні Хмельницького міськрайого суду, дослідженими під час апеляційного перегляду провадження, у яких він повідомляв обставини вимагання у нього ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 грошових коштів в сумі 10000 доларів США, погрози фізичною розправою та нанесення тілесних ушкоджень, переламу щелепи 28.04.2020 о 03 год. 40 хв. в м. Волочиськ. Передумовою таких дій було побиття батька ОСОБА_68 його знайомою дівчиною ОСОБА_69 . Вказував на очевидців цих подій ОСОБА_49 та ОСОБА_70 ОСОБА_13 вважав, що він має нести відповідальність за дії своєї дівчини, тому винен йому гроші. В своїх поясненнях ОСОБА_20 зазначав, що його били руками та ногами, через зламану щелепу він звертався у Волочиську районну поліклініку, Хмельницьку лікарню, потім лікувався в Тернопільській університетській лікарні.

Апеляційні твердження захисту, де вони ставлять під сумнів отримання потерпілим ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, зокрема переламу щелепи, є безпідставними, оскільки спростовуються висновками СМЕ № 433 від 27.05.2020 року (а.с.169-170 т.4), № 548 від 26.06.2020 року (а.с185-186 т.4), медичною документацією: травмкартами, рентгенівськими знімками, виписками з історії хвороби (а.с. 187-189 т.4) ОСОБА_20 у період з 07.05.2020 по 19.05.2020 лікувався в Тернопільській університетській лікарні з приводу закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута зі зміщенням уламків. Доводи захисту, про те, що ОСОБА_20 змінював медичні заклади де проходив лікування, наведених висновків суду не спростовують.

Отже, з наведених доказів, перевірених під час апеляційного перегляду провадження, вбачається, що діючи умисно, в складі організованої групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , під приводом того, що ОСОБА_20 начебто скоїв протиправне діяння стосовно батька ОСОБА_13 , засосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, вимагали в ОСОБА_20 грошові кошти.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і доводи захисника ОСОБА_9 , наведені на спростування висновку СМЕ№548 від 23.06.2020 року в частині отримання потерпілим ОСОБА_20 травми в побуті.

За висновками цієї експертизи перелом нижньої щелепи в ділянці правого кута зі зміщенням уламків у ОСОБА_20 міг утворитися від одноразової дії тупого твердого предмету, за механізмом «удар-деформація», про що свідчать локалізація та властивості цього перелому. Локалізація перелому в ОСОБА_20 не є специфічною чи характерною для утворенні при падінні людини з висоти власного зросту. Встановити час утворення перелому нижньої щелепи за наявними судово-медичними даними неможливо (а.с. 185-186 т.4).

В цій частині колегія апеляційного суду також виходить з того, що надання потерпілим ОСОБА_20 пояснень про побутову травму, в ході його обстеження лікарем КНП «Тернопільської університетської лікарні», не можна розцінювати як показання в розумінні КПК України, а тому такі обставини не спростовують інкримінованих обвинуваченим обставин вчинення злочину з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я щодо потерпілого ОСОБА_20 . Та обставина, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_20 були спричинені внаслідок побиття підтверджується як його власними показами, наданими на досудовому слідстві та в суді, так і висновком СМЕ, медичною документацією, та іншими доказами, що містятяться в матеріалах кримінального провадження.З таких підстав колегія суддів вважає твердження сторони захисту про отримання потерпілим ОСОБА_71 травми в побуті неспроможними.

Колегія суддів також відкидає апеляційні доводи про неналежність та недопустимість наданої потерпілим ОСОБА_20 копії відеозапису щодо подій у ніч з 27.04.2020 року на 28.04.2020 року, долученого до справи протоколом огляду від 23.07.2020 року (а/с - 149-162 т.4) , оскільки даний відеозапис був створений 10.07.2020 року, з огляду на таке.

Відеозапис з місця події відображає обставини, що відбулися під час події у ніч з 27.04.2020 року на 28.04.2020 року. Зміст цього відеозапису з розкадрованими фото таблицями належним чином відображений слідчим у протоколі огляду. Та обставини, що він був створений 10.07.20 року не дає підстав для сумнівів щодо його автентичності та достовірності. На думку колегії суддів цей відеозапис в сукупності з іншими доказами у даному провадженні підтверджує факт події, є належним та допустимим доказом у даному провадженні.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами обвинуваченого ОСОБА_16 та захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - ОСОБА_10 про відсутність доказів його причетності обох обвинувачених до вимагань в складі організованої злочинної групи, апеляційний суд вважає їх неспроможними. В матеріалах даного кримінального провадження містяться належні та допустимі докази, які у сукупності доводять вину ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в інкримінованих їм злочинах, у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненому повторно, організованою групою, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Зокрема вина обвинуваченихОСОБА_16 та ОСОБА_15 підтверджується показаннями потерпілих та свідків, які є послідовними, логічними, переконливими, узгоджуються між собою та з іншими наведеними письмовими доказами по справі (слідчими експериментами з потерпілими, протоколом огляду інформації про телефонні зв`язки, протоколом впізнання обвинувачених потерпілими).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_10 про те, що в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 не підтвердили застосування ним особисто до них, погроз, фізичної сили та вимагання грошей спростовуються перевіркою доказів, досліджених судом.

Виходячи з показань потерпілого ОСОБА_18 наданих в суді та під час слідчого експерименту за його участю 24.06.20 року вбачається, що ОСОБА_16 поряд з іншими співучасниками у березні-квітні під час вимагання у ньго грошових коштів приймав участь у його побитті разом з ОСОБА_15 на галявині поблизу старого кладовища у с. Тарнаруди Волочиського району.

Показаннями потерпілого ОСОБА_17 в суді підтверджується участь обвинуваченого ОСОБА_16 разом з іншими обвинуваченими під час вимагання у нього грошей ОСОБА_13 13.04.20 року в гаражному масиві № 2 по вул. Запорізькій у м. Волочиськ, 14.04.20 року біля заводу «Номінал» в м. Волочиськ під час побиття його його ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Аналогічні показання потерпілий ОСОБА_17 надавав під час слідчого експерименту з ним 24.06.20 року. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_17 також давав покази про побиття всіма обвинуваченими потерпілого ОСОБА_19 за аналогічних обставин.

В свою чергу потерпілий ОСОБА_19 в суді підтвердив присутність ОСОБА_16 та ОСОБА_15 під час вимагання у нього на початку квітня 2020 року біля заводу «Номінал» 1000 доларів США та його побиття ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за вигадану ОСОБА_13 торгівлю наркотиками, що узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_19 під час слідчого експерименту 24.06.20 року.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_20 вбачається, що він послідовно, як під час слідства під час проведення з ним слідчого експерименту 24.06.20 року, так і в судовому засіданні в Хмельницькому міськрайонному суді 27.11.20 року повідомляв, що в ніч з 27 на 28 вітня 2020 року ОСОБА_16 разом з ОСОБА_15 приїхали разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на зустріч з ним біля початкової шкоди № 1 у м. Волочиськ, ОСОБА_13 висловлював вимоги про передачу йому коштів за побиття його батька, наносив йому удари разом з ОСОБА_14 , а ОСОБА_16 та ОСОБА_15 були в автомобілі, потім поряд з автомобілем, бачили події, забезпечували підтримку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , він розумів що вони діють разом і додатково психологічно тиснуть на нього, забезпечуючи кількісну фізичну перевагу перевагу на боці нападників ОСОБА_72 та ОСОБА_14 . Така ж роль ОСОБА_16 разом з ОСОБА_15 була і під час зустрічі ОСОБА_20 з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в кафе «Веранда» 05.05.20 року. Під час цієї зустрічі з ОСОБА_20 ОСОБА_13 наполіг на тому, щоб розмова між ними про виплату грошей за побиття батька з нього та його дівчини 2000 доларів США до кінця літа відбулася у присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які знаходилися поряд, безумовно чули вимоги ОСОБА_13 та забезпечували у цій ситуації психологічну підтримку та кількісну перевагу.

Наведені обставини були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка та знайшли своє підтвердження в під час апеляційного перегляду провадження. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у всіх злочинних епізодах інкримінованих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вони діяли як співвиконавці у складі організованої групи з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відповідно до розподілу ролей між ними: чинили фізичний та психологічний тиск на осіб, які відмовлялися добровільно сплачувати грошові кошти, з метою подолати опір потерпілих, спричиняли їм тілесні ушкодження, встановлювали місце перебування потерпілих та осіб, які б могли організувати їм зустріч з потерпілими, виконували інші вказівки ОСОБА_13 .

З таких підстав колегія суддів відкидає доводи ОСОБА_16 відсутності доказів висування ним претензій матеріального характеру та завдання ним тілесних ушкоджень по епізоду з потерпілим ОСОБА_73 .

Колегія суддів також вважає неспроможними твердження обвинуваченого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_10 про те, що усі заяви про вчинення злочину були написані потерпілими під диктовку працівників поліції, оскільки такі твердження є надуманими, обумовленими позицією захисту, і ніяким чином не впливають на оцінку доказів судом та доведеність вини всіх обвинувачених в інкримінованих злочинах. Колегія суддів виходить з того, що всі потерпілі - ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в суді повністю підтвердили обставини, викладені ними у відповідних заявах до поліції про вимагання у них грошових коштів, залякування, психологічного тиску та застосування фізичної сили, побоїв з метою отримання від них грошей ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яких вони в заявах вказували як інших осіб, оскільки на час написання заяв не були обізнані про їх анкетні відомості. На початкових етапах слідства згідно протоколів про впізнання за фотознімками потерпілі впізнали всіх обвинувачених, як осіб які вчинили щодо них злочинні дії.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 про те, що дане кримінальне провадження було сфабриковано органом досудового розслідування за фактом «неіснуючого» вимагання в діях ОСОБА_13 , щодо подій розбійного нападу, які мали місце в ніч з 27 на 28.04.2020, активними учасниками якого були саме потерпілий ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_33 , є безпідставними.

Потерпілий ОСОБА_20 в судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду та під час проведення з ним слідчого експерименту, яким зафіксовано у відповідному протоколі цієї слідчої дії від 24.06.2020 р. послідовно пояснював, що вимоги ОСОБА_13 та дії інших обвинувачених, пов`язані з вимагання грошей, були пов`язані з побиттям батька ОСОБА_13 , в якому приймала участь його дівчина ОСОБА_69 . Події відбувалися в ніч з 27.04.2020 на 28.04.2020 біля школи № 1 у м. Волочиськ. ОСОБА_23 заявив що він має віддати йому гроші, та разом з ОСОБА_14 били його, зламали щелепу. В подальшому 30.04.2020 біля кав`ярні «Віденська кава» в м. Волочиськ ОСОБА_14 нагадав йому про передачу грошей в сумі 10000 доларів США до 05.05.2020; 05.05.2020 поблизу кафе «Веранда», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ, де ОСОБА_13 , у присутності всіх інших обвинувачених, погрожував застосуванням до нього фізичного насильства та вимагав 2000 доларів США, які необхідно було сплатити до кінця літа 2020 року.

Наведені обставини, на переконання суду, повністю спростовують твердження захисту ОСОБА_13 про те, що потерпілий ОСОБА_20 сам пропонував ОСОБА_13 компенсувати моральну шкоду за побиття батька та ініціатива у спілкуванні з ОСОБА_13 у травні 2020 року виходила від ОСОБА_20 . Колегія суддів вважає, що після побиття ОСОБА_20 в ніч з 27 на 28 квітня 2020 року, погроз, стійких, наполегливих вимог з боку обвинувачених 28.04.20 р. повернути гроші за дії вчинені дівчиною ОСОБА_20 - ОСОБА_69 , до яких потерпілий був не причетний, побоюючись фізичного та психологічного тиску з боку обвинувачених, що підтверджується телефонними розмовами, зафіксованими в протоколах НСРД, ОСОБА_20 був змушений відповідати на агресивні вимоги ОСОБА_13 , зустрічатися з обвинуваченими, домовляючись про передачу грошей, в тому числі і перебуваючи під контролем правоохоронців з 04.05.20 року.

Апеляційні твердження захисту ОСОБА_13 про те, що свідки ОСОБА_65 , ОСОБА_32 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 давали в суді показання на підтвердження провокації ОСОБА_13 потерпілими та правоохоронцями колегія суддів вважає неспроможними, оскільки їх показання навпаки підтверджують вчинення злочинів обвинуваченими за ст. 189 ч.4 КК України за інкримінованих їм обставин.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_17 сам був ініціатором зустрічі із ОСОБА_13 на заправці ОККО де обговорювалися умови боргової письмової розписки потерпілого та відсотків за нею, ініціативної пропозиції потерпілого ОСОБА_19 надати ОСОБА_13 гроші в сумі 1000 грн, відсутність свідків вимагання у потерпілого ОСОБА_18 , відсутність у цього потерпілого претензій до ОСОБА_13 колегія суддів вважає повністю надуманими, такими що спростовуються показаннями в суді самих потерпілих - ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 які на слідстві та в суді послідовно поясняли, що зустрічалися з ОСОБА_13 та іншими обвинуваченими, просили про відстрочку виплати грошей, домовлялися про передачу меншої суми ніж з них вимагав ОСОБА_13 виключно через їх погрози обвинувачених розправою, тиск, побиття, шантаж діяльністю до якої вони не були причетні (збутом наркотичних засобів) за епізодом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , нарахуванням відсотків за борговою розпискою за епізодом з ОСОБА_17 . Досліджені судом докази повністю спростовують твердження захисту ОСОБА_13 про те, що потерпілі - ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 були ініціаторами їх спілкування чи організовували зустрічі з ОСОБА_13 з власної ініціативи.

У суду нема підстав вважати покази потерпілих не правдивими, оскільки неприязнених стосунків та причин для обмови потерпілими обвинувачених в ході судового розгляду встановлено не було, до подій інкримінованих обвинуваченим, вони стосунків не підтримували, не містять таких причин для обмови і апеляційні скарги захисту. Колегія суддів також вважає, що органом досудового розслідування не було підстав для сфабрикування даного кримінального провадження за фактом «неіснуючих» вимагань в діях ОСОБА_13 , оскільки всі слідчі дії, НСРД здійснювалося в межах КПК України.

Твердження сторони захисту про те, що викладені в обвинувальному акті обставини не відповідають фактичним, оскільки жоден із допитаних свідків не підтвердив факт вимагання, такий не підтверджується письмовими доказами, колегія суддів вважає хибними, оскільки судом першої інстанції були дослідженні всі обставини провадження, які викладенні в обвинувальному акті, при цьому відсутність прямого підтвердження вимагання свідками або письмовими доказами не виключає наявність інших доказів, які в сукупності підтверджують факт вимагання грошових коштів у потерпілих обвинуваченими.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про те, спільне заняття обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 спортом, наявність у них газового балончика як спільної матеріальної бази не можна вважати об`єктивними ознаками організованої групи, колегія суддів вважає перекручуванням обставин, встановлених слідством та судом на підтвердження доведеності обвинувачення за ст. 189 ч.4 КК України. Тривале спільне заняття обвинуваченими спортом само по собі не являється ознакою організованої групи, як одної з кваліфікуючих ознак за ст. 189 ч.4 КК України. Такою ознакою є кримінальна спрямованість обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які дійсно мали спільний інтерес до силових видів спорту, тривалий час тренирувалися та були поєднані спільним злочинним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами інших осіб, використовуючи набуті спортивні навички та вміння. Поняття спільної матеріальної бази організованої групи, як одної з ознак включає в себе не тільки предмети, які перебувають у користуванні її членів при вчиненні злочинів, а і гроші, майно, цінності здобуті злочинним шляхом, тому твердження захисту про спільний газовий балончик, вилучений у ОСОБА_14 не можна вважати аргументованим доводом захисту.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - ОСОБА_10 про те, що стороною обвинувачення не були надані будь-які факти щодо зорганізованості, стійкості, тривалості та міцності злочинніх зв`язків, протоколами НСРД не зафіксована участь у вчиненні злочинів ОСОБА_15 , не відображено наявність усіх чотирьох абонентів мобільних телефонів, які б перебували одночасно у одному місті, а тому застосування ст.28 ч.3 КК України є безпідставним та аналогічними з доводами інших апеляційних скарг у даному кримінальному провадженні.

Аналіз наведених доказів, зокрема показань потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , викриваючих обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих йому злочинних епізодів, на думку колегії суддів є достатніми для доведення його вини і за відсутності інформації стосовно обвинуваченого ОСОБА_15 в протоколах НРСД та опертаторів мобільного зв`язку щодо перебування одночасно у одному місті з іншими учасниками організованої групи, на яких посилається захист цього обвинуваченого.

Апеляційні твердження захисника ОСОБА_10 про відсутність у кримінальному провадженні доказів на підствердження існування організованої групи з числа обвинувачених зокрема спростовуються тим, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тривалий час разом ОСОБА_13 та ОСОБА_14 займаються єдиноборствами у спортзалі, де ОСОБА_23 є тренером з боксу, що визнається самими обвинуваченими та підтверджується даними протоколу огляду сторінки ОСОБА_13 в соціальній мережі «Instagram» від 18 червня 2020 року, де містяться світлини з зображеннями обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в спортивному залі з коментарем «Одна сім`я)))жалко що не всі присутні))», а також показаннями свідка ОСОБА_31 , який підтвердив факт зайняття спортом обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у спортивному залі, що належить ОСОБА_13 . Колегія суддів виходить з того, що сам по собі спільний інтерес обвинувачених до занять спортом свідчить лише про тісні товариські стосунки між обвинуваченими, які тісно спілкуються, тренуються в одному спортивному залі, разом тим, мають стійку кримінальну спрямованість поведінки, направлену на використання своїх спортивних навичок на заволодіння чужим майном у корисних інтересах, про що свідчить вчинення обвинуваченими чотирьох злочинних епізодів вимагання за схожих обставин у квітні -травні 2020 року.

Дослідженими судом доказами було безумовно встановлено те, шо між членами організованої групи існував чіткий розподіл ролей - виражений організатор ОСОБА_13 , який особисто планував вчинення злочинів, безпосередньо висував вимоги усім чотирьом потерпілим про передачу грошових коштів; в свою чергу співвиконавці злочинів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у всіх чотирьох епізодах злочинної діяльності виконували вказівки ОСОБА_13 щодо відшукання потерпілих, їх доставку до необхідного місця для зустрічей з організатором, а також за вказівками ОСОБА_13 застосовували до потерпілих фізичне насильство та психологічний тиск.

Відсутність тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 до їх звернення до поліції, не спростовує факту вимагання у них обвинуваченими грошових коштів, за обставин встановлених судом та не впливає на правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_15 за ст. 189 ч.4 КК України, оскільки його дії кваліфіковані як вимога передачі чужого майна (вимагання) з погрозою насильства над потерпілим, за епізодом з потерпілим ОСОБА_17 також вчинена повторно, організованою групою. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що матеріалами провадження не підтверджується факт побиття потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_15 щодо фабрикування даного кримінального провадження працівниками поліції є аналогічними доводам інших апеляційних скарг захисту, на що апеляційний суд зазначив свою позицію у судовому рішенні.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 , про провокацію з боку органу досудового розслідування та потерпілого ОСОБА_20 на вчинення злочину, передбаченого ст. 189 ч.4 КК України, та виходить з наступного.

Статтею 271 частиною 3 КПК України передбачено, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

При здійсненні апеляційного перегляду провадження в цій частині, колегія суддів також керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, ст.ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

В рішенні ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви», Суд висловив правову позицію про те, що Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, відомості надані особами, що причетні до злочинної діяльності та перебувають під контролем правоохоронців, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями (аналогічні правові позиції викладені в рішеннях від 26 жовтня 2006 р. у справі «Худобін проти Росії», № 59696/00, п. 135; рішення від 6 вересня 1978 р. у справі «Клаас та інші проти Німеччини», № 15473/89, пункти 52-56). Суд, розбираючи таку правову проблему, неодноразово зазначав, що діяльність негласних агентів можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань. Використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи (див. зазначені рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», пункти 35, 36; «Худобін проти Росії», п. 128; рішення від 15 грудня 2005 р. у справі «Ванян проти Росії», № 53203/99, пункти 46, 47). Судом у рішеннях визначено, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, провокація злочину має місце, коли дії правоохоронців, чи осіб які перебувають під їх контролем, виходять за межі функцій негласних агентів і стосуються випадків, коли без їх втручання не було підстав вважати, що злочин дійсно було б вчинено особою.

В рішеннях від 2 грудня 2015 року у справі «Таранекс проти Латвії» та від 30.10.2014 року у справі «Носко и Нефедов проти Росії» Європейський суд також відзначав, що негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, звернення до почуття жалю заявника. Нарешті, Європейський суд зазначив що, якщо обвинувачені висувають аргумент про підбурювання, внутрішньодержавні суди зобов`язані розглянути його в рамках змагальної, ретельної, всебічної і переконливої процедури, при цьому на сторону обвинувачення покладається тягар доведення відсутності підбурювання. Межі судової перевірки повинні включати мотиви прийняття рішення про негласний захід, про ступінь участі правоохоронного органу в скоєнні злочину, а також про характер будь-якого підбурювання або тиску, якого зазнав заявник.

Отже, провокацією є «пособництво» особі вчинити кримінальне правопорушення, яке вона б не вчинила, якби правоохоронні органи або особи, що діють за їх дорученням, цьому не сприяли або не впливали з тією ж метою на поведінку особи насильством, погрозами, шантажем; якщо дії працівників правоохоронних органів або закупника, спонукали людину вчинити кримінальне правопорушення і ніщо не передбачало, що злочин був би скоєний без цього втручання, то такі дії виходять за рамки допустимих і є провокацією.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові від 28 березня 2024 року, у справі №397/430/20, Верховний суд звертає увагу на те, що для визначення провокації злочину Європейський суд з прав людини установив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність, чи була ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Перевіривши доводи, викладені в апеляційних скаргах захисту, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб, не підбурювали і не провокували обвинувачених, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до вчинення злочину.

Аналізуючи конкретні обставини кримінального провадження, в контексті доводів апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 про провокацію злочину, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, правоохоронними органами було проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з використанням спеціальних хімічних речовин та заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів та імітаційних засобів через неможливість отримання відомостей про вчинення злочину ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в інший спосіб через те, що будь-яким відкритим шляхом отримати данні щодо підтвердження обставин, на які вказує заявник ОСОБА_20 , здобути неможливо. Колегія суддів виходить з того, що проведенню НСРД щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_13 передували їх вимоги до ОСОБА_20 ніч з 27 на 28 квітня 2020 року, з застосуванням фізичної сили, заподіяння тілесних ушкоджень, погроз, стійких, наполегливих вимог з боку обвинувачених 28.04.20 р. що мали на меті передачу їм грошей у незаконний спосіб. Розмови між потерпілими ОСОБА_20 та обвинуваченми ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які відбувалися 05.05.20 року, 20.05.20 року за своїм змістом є логічним продовженням незаконних дій, пов`язаних з вимаганням грошей у потерпілого ОСОБА_20 , яке вже було розпочато обвинуваченими наприкінці квітня 2020 року, тому доводи захисту про провокацію обвинувачених не є переконливими.

Зі змісту протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії (аудіо, відеоконтролю особи) від 15.05.2020 року (а/с 207-218 т.4), вбачається, що 05.05.2020 року, перебуваючи поблизу кав`ярні «Веранда» по вул.Незалежності в м.Волочиськ, відбулась зустріч ОСОБА_20 та ОСОБА_13 . Їх розмови стосувалися вимагання грошових коштів за побиття батька. Зокрема, ОСОБА_13 вказував, що він вже сказав як вирішити дану ситуацію, а по іншому ніяк. Далі в розмові каже, що не грається, буде «ламати», погрожує фізично. Наголошує, що за такі вчинки людей необхідно карати фізично та фінансово. На пропозицію ОСОБА_20 , погоджується на розстрочку грошових коштів.

Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії (аудіо-, відеоконтроль особи) від 26.05.2020 року (а/с 237-238 т.4) зафіксована зустріч потерпілого ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_14 20.05.2020 року поблизу магазину «Ютіс» по вул. Незалежності в м. Волочиськ, під час якої останній цікавиться станом здоров`я потерпілого в контексті заподіяних йому раніше тілесних ушкоджень (перелому щелепи). Також потерпілий повідомляє про скрутне фінансове становище та просить зменшити суму грошових коштів, вимогу про передачу яких йому висунули раніше, на що ОСОБА_14 відповідає, що він його видзвонить.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії провокування ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на вчинення злочину обумовлюється спрямованістю дій учасників негласної слідчої (розшукової) дії на фіксування їх реакції на конкретну обстановку злочину, а не з метою штучного створення умов для вчинення ним злочинів, які б вони без дій правоохоронців та підконтрольного їм ОСОБА_20 , не вчинили.

Колегія суддів виходить також з того, що в матеріалах кримінального провадження містяться ухвали слідчого судді Апеляційного суду Хмельницької області від 05.05.2020 року про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових дій) щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , які постановлено компетентним судом (уповноваженою особою) в порядку ст.ст. 246, 248, 249, 260, 263, 269 КПК України (а/с 205-206, 231-232, а/с 243-244247-248 т.4, а/с 3-4 т.6). Отже, НСРД у даному кримінальному провадженні проводилося на законних підставах, передбачених КПК України зі здійсненням належного судового контролю.

Крім того, з протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії (аудіо, відеоконтролю особи) від 20.05.2020 року вбачається, що 16.05.2020 року ОСОБА_17 розмовляє із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а/с 5-11, т.6). Під час їхньої розмови ОСОБА_13 наголошує потерпілому щоб не тікав, неодноразово погрожуючи застосуванням фізичного насильства та призначає йому зустріч цього ж дня о 20.00 на АЗС «ОККО», у разі неприбуття погрожує вбивством. В подальшому, під час такої зустрічі, ставить вимогу ОСОБА_17 віддати автомобіль за зайняття ним незаконним обігом наркотичних засобів, акцентуючи, що раніше йому було «коє що озвучено». Отже зміст таких розмов між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_17 також свідчить про продовження розпочатого раніше вимагання грошових коштів та відповідно відсутність провокації з боку правоохоронців.

Аналізуючи зміст розмов, досліджених апеляційним судом під час апеляційного перегляду провадження, отриманих під час проведення НСРД між обвинуваченими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілими ОСОБА_20 колегія суддів не вбачає з боку останніх, які знаходились під контролем правоохоронців, тиску, погроз, наполегливого спонукання, звернення до почуття жалю або надмірної ініціативи в контактах з обвинуваченими, які б свідчили про ознаки провокації, тобто, їх поведінка була пасивною. Натомість, поведінка обвинувачених була ініціативно спрямованою на безпідставне вимагання грошових коштів (автомобіля), зокрема з визначенням часу та місця зустрічей, можливістю розстрочки грошових коштів та з неодноразовим висловлюванням погроз, фізичних розправ.

Вирішуючи питання про провокацію злочину, порушене в апеляційних скаргах, колегія суддів також виходить з протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_20 звернувся до правоохоронних органів (УСР в Хмельницькій області ДСРНП України) із заявою про прийняття мір до ОСОБА_54 , ОСОБА_79 та інших невідомих осіб, які погрожують йому фізичною розправою та вимагають грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які попередньо нанесли йому тілесні ушкодження, зламавши щелепу. У заяві потерпілим зазначено, що подія мала місце 08.04.2020 року о 03:40 год. в м.Волочиську (а.с.67 т.5).

Таке повідомлення ОСОБА_20 містило конкретні фактичні дані, які мали бути перевірені та вимагали відповідного реагування зі сторони правоохоронних органів (повідомлено конкретні обставини та особи, які наносили тілесні ушкодження та вимагали грошові кошти).

Отже, колегія суддів констатує, що станом на 04.05.2020 року у правоохоронних органів були об`єктивні дані про ймовірно злочинні дії обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підлягали негайному внесенню до ЄРДР та вимагали перевірки засобами кримінального процесу.

Таким чином, правоохоронні органи у даному кримінальному провадженні не володіли будь-якою інформацією щодо можливої злочинної діяльності обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та не здійснювали будь-яких процесуальних дій по відношенню до останніх до початку досудового розслідування, що виключає, на переконання колегії суддів, заздалегідь упереджене ставлення правоохоронних органів до обвинувачених.

Колегія суддів враховує, що у даному кримінальному провадженні письмова згода ОСОБА_20 , на конфіденційне співробітництво з правоохоронними органами датована 04.05.2020 року (а.с. 67 т.5) Відповідні дозволи слідчого судді на проведення НСРД були видані 05.05.2020 року, постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту - 19.05.2020 року.

Таким чином, залученню до конфіденційного співробітництва ОСОБА_20 у кримінальному провадженні передували його заява про злочин, відомості якої перевірялися за допомогою комплексу НСРД, що, на переконання колегії суддів, додатково свідчить про отримання інформації, яка стала підставою для початку кримінального провадження відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , саме від третьої особи, а не заздалегідь таємного агента правоохоронних органів. В результаті проведення синхронізованого комплексу НСРД, відомості, викладені ОСОБА_20 його в заяві про злочин, знайшли своє підтвердження.

Всі негласні слідчі (розшукові) дії були спрямовані виключно на викриття злочинної діяльності обвинувачених та проводились на підставі відповідних процесуальних рішень, прийнятих із дотриманням вимог КПК України та процесуальних строків. Кримінальна діяльність ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ґрунтувалась виключно на їх волі й не була наслідком провокації з боку працівників поліції чи їх агентів, що також узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини у справі «Секейра проти Португалії».

Аналізуючи спілкування ОСОБА_20 та обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , зафіксоване у матеріалах НСРД, колегія суддів не встановила ознак притаманних провокації з боку потерпілого, а саме надмірної наполегливості заявника у спілкуванні; схилянь до приватності спілкування; тиску чи вмовлянь обвинувачених. Натомість, навпаки зміст розмов підтверджує, що саме обвинувачені наполягали на безпідставній передачі потепілими їм грошових коштів, тобто приймали активні дії у спілкуванні з ним. При цьому, обвинувачені не намагалися ухилитися від зустрічей із ОСОБА_20 , припинити спілкування з ним, а навпаки під час розмов з потерпілим послідовно, наполегливо вимагали передачі їм грошей під вигаданим приводом, залякуючи та погрожуючи.

У підсумку, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини виключають будь-яку провокацію як з боку працівників правоохоронних органів, так і ОСОБА_20 , який був ними залучений до проведення контролю за вчиненням злочину, а тому спростовують доводи апеляції захисту про провокацію злочину.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому кол егія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

У підсумку, приймаючи рішення за апеляційними доводами сторін захисту про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 колегія суддів, виходить також з того, що ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК Українив редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін.. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та зваємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Колегія суддів вважає, що докази, зібрані слідством та надані суду у даному кримінальному провадженні не викликають сумнівів з приводу їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку з іншими, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

У підсумку апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що під час досудового слідства було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 «поза розумним сумнівом» у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинені повторно, організованою групою, в тому числі за епізодом з потерпілим ОСОБА_20 , поєднаними з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Дії обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 правильно кваліфіковані за ст. 189 ч. 4 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування або зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_16 - залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою в цей строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3