Номер провадження: 11-сс/813/1436/25
Справа № 947/9242/25 1-кс/947/8360/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ТОВ «ХАНБЕР» ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «ХАНБЕР», на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000004, внесеного до ЄРДР 31 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведеного 10.04.2025 обшуку за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5, а саме на:

-договори поруки, укладені між ОСОБА_8 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №2.18/2021, №2.17/2021, №6.15.5/2021, №6.14.5/2021, №5.0.17/2021, №5.07.8/2021 від 30.08.2021 року, всього на 12 арк (договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №2.18/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №2.17/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №6.15.5/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк., договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №6.14.5/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.0.17/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_8 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.07.8/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.);

-договори поруки, укладені між ОСОБА_9 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №5.12.4/2021, №2.19/2021, №5.11.7/2021 від 30.08.2021 року, всього на 6 арк (договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_9 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.12.4/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_9 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №2.19/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_9 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.11.7/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.);

-договори поруки, укладені між ОСОБА_10 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №5.19.1/2021, №5.19.5/2021 від 30.08.2021 року, всього на 4 арк (договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_10 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.19.1/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.; договір поруки від 30.08.2021, укладений між ОСОБА_10 (кредитор), ТОВ «Будмарин» (поручитель) та ТОВ «Ханбер» (боржник) до договору купівлі-продажу майнових прав №5.19.5/2021 від 30.08.2021 року, стосовно майнових прав у об`єкті будівництва ТОВ «Ханбер», на 2 арк.);

-копії реєстраційних документів щодо житлових приміщень за адресою м. Одеса. Фонтанська дорога, буд. 6, корп. 1 з додатками, всього на 48 арк (копії документів щодо реалізації та подальшої експлуатації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на 26 арк, а саме:

?копія договору купівлі продажу від 31.05.2023, укладеного між ТОВ «Ханбер» (продавець) та ОСОБА_11 (покупець) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на 4 арк.;

?копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на 1 арк.;

?копія декларації правовласника від 31.05.2023 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на 2 арк.;

?копія технічного паспорту від 22.11.2021 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на 3 арк.;

?копія угоди про допуск до проведення ремонтних робіт від 31.05.2023 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з додатками, на 9 арк.;

?копія листа від 27.02.2024, адресованого ОСОБА_11 щодо надання покупцем нерухомого майна дозвільної документації на реконструкцію приміщень, технічного паспорту, схеми реконструйованого об`єкту, з копією квитанції про відправку листа поштою, всього на 2 арк.;

?копії документів, що встановлюють особу ОСОБА_11 : паспорту, ідентифікаційного коду, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, всього на 5 арк.;

копії документів щодо реалізації та подальшої експлуатації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на 22 арк, а саме:

?копія акту прийому-передачі до договору купівлі продажу в майнових прав від 18.02.2021, укладеного між ТОВ «Ханбер» (продавець) та Маммедов Нізамі (покупець) квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на 1 арк.;

?копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , на 2 арк.;

?копія декларації правовласника від 01.11.2021 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на 2 арк.;

?копія технічного паспорту від 05.11.2021 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на 3 арк.;

?копія угоди про допуск до проведення ремонтних робіт від 01.11.2021 стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 з додатками, на 9 арк.;

?копія листа від 27.02.2024, адресованого ОСОБА_12 щодо надання покупцем нерухомого майна дозвільної документації на реконструкцію приміщень, технічного паспорту, схеми реконструйованого об`єкту, з копією квитанції про відправку листа поштою, всього на 2 арк.;

?копії документів, що встановлюють особу ОСОБА_12 : посвідки на постійне проживання, ідентифікаційного коду, всього на 3 арк.).

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучені за місцем здійснення діяльності ТОВ «ХАНБЕР» документи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «ХАНБЕР», подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що, накладаючи арешт, слідчий суддя фактично передрукував зміст клопотання та послався на загальні норми КПК України щодо накладення арешту майно, будь-яких особистих висновків чи фактичних даних, які були встановлені ним в судовому засіданні не зазначив, у зв`язку з чим ухвала про накладення арешту має бути скасована. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- слідчим суддею проігноровано невиконання прокурором ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2025 року про усунення недоліків. Прокурор фактично подав клопотання з новим обґрунтуванням та підставами, адже, виключив із клопотання підстави як нібито використання ТОВ «ХАНБЕР» схеми ухилення від сплати податків, яка полягає у заниженні вартості нерухомого майна, яке реалізується в адресу пов`язаних підприємств, зокрема в адресу ТОВ «Будмарин», що свідчить про те, що прокурор не зміг довести належними та допустимими доказами, яке доказове значення в рамках даного кримінального провадження мають вилучені документи, оскільки вилучені документи не мають жодного відношення до Акту перевірки, який став підставою для відкриття кримінального провадження.

- клопотання подане поза межами строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки документи були вилучені 10.04.2025 року, а клопотання подане прокурором 05.06.2025 року;

- слідчим суддею не надано належної уваги, що Акт №28060/15-32-07-02-15 від 16.10.2023 року, який слугував підставою для внесення відомостей до ЄРДР та є підставою для арешту майна, був предметом судового розгляду у адміністративному процесі, в якому суди трьох інстанцій (Одеський окружний адміністративний суд, П`ятий апеляційний адміністративний суд, Верховний Суд), які визнали висновки Акту перевірки необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними. Отже, у цьому провадженні відсутній обов`язковий елемент складу злочину, передбаченого ст. 212 КК України, оскільки податкові повідомлення-рішення №28200/15-32-07-02 та №28199/15-32-07-02 (складені на підставі Акту перевірки) були скасовані. Здійснення досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження є повторною перевіркою господарської діяльності ТОВ «ХАНБЕР» за період діяльності з 01.01.2020 року по 31.07.2023 роки, що є незаконним та суперечить вимогам Податкового кодексу України;

- орган досудового розслідування зловживає повноваженнями та намагається штучно створити нові докази та провести перевірку реалізацію нерухомого майна з податковою звітністю та первинною документацією підприємство, що фактично не охоплюється предметом досудового розслідування вказаного кримінального провадження;

- щодо ТОВ «ХАНБЕР» не здійснюється будь-яке кримінальне провадження та не має жодного статусу у вказаному кримінальному провадженні, тому потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права ТОВ «ХАНБЕР»;

- арешт майна (документів) є непропорційним оскільки паралізує господарську діяльність товариства, що порушує ст. 41 Конституції України (право на захист права власності) і статтю 1 Протоколу №1 ЄСПЛ (захист права власності).

На підставі наведеного апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2025 року - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора про накладення арешту відмовити.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник ТОВ «ХАНБЕР» ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Проте, слідчий суддя суду першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000004, внесеного до ЄРДР 31 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, не у повному обсязі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на вилучене майно необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, проте, не зазначив жодного обґрунтування, які саме докази на це вказують, зокрема, об`єктом яких саме кримінально протиправних дій та у який спосіб було використано це майно; знаряддям при вчиненні яких саме дій та у який спосіб воно було використано; які саме сліди воно на собі зберегло; які саме відомості та щодо яких обставин, які мають значення для справи, воно містить та як незастосування арешту щодо конкретних речей унеможливить використання їх як доказів у кримінальному провадженні, у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 212 КК України.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ накладення арешту на майно має бути законним, переслідувати легітимну мету та пропорційним меті, яка переслідується, а не бути надмірним обтяженням для особи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у проваджені Підрозділу Територіального управління БЕБ в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 31 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

Згідно клопотання прокурора, відповідно до акту від 16.10.2023 №28060/15-32-07-02-16 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Ханбер» () за період з 01.01.2020 по 31.07.2023 з дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлено порушення ТОВ "ХАНБЕР" п.2 ст.3, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV (із змінами та доповненнями), п.2.1, п.2.4, п.2.15, п.2.16 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 за №168/704, п.44.1, 44.2, 44.3 ст.44, п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (із змінами та доповненнями), п.п.5, 6, 7, п.п. 9.4 п.9, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 N318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 за N 27/4248 (із змінами та доповненнями) встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 1 квартал 2022 року на суму 5815458 грн., у тому числі: 2020 рік -4125000 грн., в т.ч.: Півріччя 2020 -4125000 грн., 3 квартали 2020 -4125000 грн., 2021 рік 5797258 грн., 1 квартал 2022 року -5815458 грн.

Також встановлено порушення п.п.14.1.71, 14.1.219 пункту 14.1 статті 14, п. 44.1 ст. 44, п.п.188.1 п. 188 статті 188, п.198.1 п.198.2 п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.15 та п.2.16 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ТОВ "ХАНБЕР" по взаємовідносинам з ТОВ «Будівельні Індустрії Плюс» (), ТОВ «Промислово-Будівельна Група «Еталон Буд» (), ТОВ «Альтокорк» (), ТОВ «БК Лівий Берег» () занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (ряд.18 Декларації) у загальній сумі 8 133 523 грн., в т.ч.: червень 2020 року у сумі 73 550 грн., липень 2020 року у сумі 76 450 грн., серпень 2020 року у сумі 328 333 грн., вересень 2020 року у сумі 264 503 грн., жовтень 2020 року у сумі 387 456 грн., листопад 2020 року у сумі 356 596 грн., грудень 2020 року у сумі 979 778 грн., лютий 2021 року у сумі 291 667 грн., травень 2021 року у сумі 18 333 грн., липень 2021 року у сумі 501 119 грн., вересень 2021 року у сумі 494 833 грн., жовтень 2021 року у сумі 153 736 грн., листопад 2021 року у сумі 761 931 грн., грудень 2021 року у сумі 2 031 695 грн., січень 2022 року у сумі 504 898 грн., лютий 2022 року у сумі 900 311 грн., березень 2022 року у сумі 8 334 грн.

У ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Ханбер», на виконання генерального договору підряду, при введенні першої черги об`єкту «Будівництво багатоповерхового житлового комплексу з відземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцію технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6» сформовано витрати та податковий кредит по фінансово-господарським операціям з ТОВ «Будівельні Індустрії Плюс» (), ТОВ «ПБГ «Еталон Буд» (), ТОВ «Альтокорк» ().

У свою чергу, ТОВ «Будівельні Індустрії Плюс» (), відобразило придбання будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового комплексу із підземними паркінгами за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, у контрагентів постачальників ТОВ «БК Аккерман» (), ТОВ «Спецбудмонтаж-777» (), ТОВ «Альтокорк» () та не придбавало будь-яких інших робіт, які пов`язані з комплексом будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового комплексу із підземними паркінгами за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6.

Натомість, у ході досудового розслідування не встановлено причетність службових осіб до діяльності ТОВ «БК Аккерман», ТОВ «Спецбудмонтаж-777», ТОВ «Альтокорк», а також реальність здійснення робіт, які пов`язані з комплексом будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового комплексу із підземними паркінгами за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, тобто, характер здійснення вищезазначених фінансових операцій свідчить про їх «нереальність», та носять виключно формальний (документальний) характер та здійснені з метою формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по ланцюгу постачання товарів, робіт (послуг) в адресу ТОВ «Ханбер».

В рамках вказаного кримінального провадження 10 квітня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 11 березня 2025 року проведено обшук у приміщенні ТОВ «Ханбер» за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5, у ході якого вилучено речі та документи, повний перелік яких викладено у протоколі обшуку (а.с. 79-82 т.1).

11 квітня 2025 року детективом у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом (а.с.92-96 т.1).

У подальшому, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на виявлене та вилучене під час обшуку майно, з метою збереження речового доказу.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Дійсно, приписами ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Апеляційний суд звертає увагу, що позиція слідчого, прокурора щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Диспозиція ч. 1 ст. 212 КК України, досудове розслідування за ознаками якої здійснюється в межах вказаного кримінального провадження, передбачає кримінальну відповідальність за умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

Згідно зі ст. 212 КК України, об`єктивна сторона злочину полягає в умисному ухиленні від сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства. Разом з тим, ст. 212 КК України не конкретизує спосіб ухилення від сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Так, у своєму клопотанні сторона обвинувачення зазначає, що ТОВ «Ханбер» здійснює фінансові операції з ТОВ «БК Аккерман», ТОВ «Спецбудмонтаж-777» та ТОВ «Альтокорк», які носять виключно формальний (документальний) характер з метою формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Так, аналізуючи зміст клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що штучне формування податкового кредиту (через фіктивні операції) зменшує суму ПДВ до сплати, тобто податковий кредит у такому випадку розглядається як інструмент, через який здійснюється ухилення від сплати ПДВ.

Апеляційний суд акцентує увагу, що в обґрунтування клопотання про арешт майна, в якості доказу на підтвердження зазначених у клопотанні обставин прокурором, було долучено: постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року (а.с.19-21 т.1); акт від 16 жовтня 2023 року №28060/15-32-07-02-16 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Ханбер» () за період з 01 січня 2020 року по 31 липня 2023 року з дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.32-68 т.1); протокол обшуку за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5 (а.с.79-82 т.1); постанову про визнання речовими доказами (а.с. 92-96 т.1); протокол огляду речей та документів, які були вилучені у ході обшуку за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5 (а.с.103-107 т.1).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що фіктивність операції ТОВ «Ханбер» з контрагентами, стороною обвинувачення обґрунтовується виключно актом перевірки, оскільки, будь-яких інших доказів, які можливо перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування, прокурором не долучено.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що на підставі акту від 16 жовтня 2023 року, 02 листопада 2023 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № 28200/15-32-07-02 від 02.11.2023 року, яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств на суму 5 815 458 грн. за 1 квартал 2022 року; № 28199/15-32-07-02 від 02.11.2023 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 10 166 904, у тому числі: за податковими зобов`язаннями 8 133 523 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2 033 381 грн.

Натомість, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 року залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 та постановою Верховного Суду від 17.12.2024, яким: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форма «П» № 28200/15-32-07-02 від 02.11.2023 року Головного Управління ДПС в Одеській області; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форма «Р» № 28199/15-32-07-02 від 02.11.2023 року Головного Управління ДПС в Одеській області (справа № 420/32015/23).

Рішення суддів мотивоване тим, що висновку, що викладені в акті перевірки є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами, а господарські операції із ТОВ «Будівельні індустрії Плюс», ТОВ «Альтокорк», ТОВ «БК Лівий берег» та ТОВ «ПБГ «Еталон Буд» є реальними та належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій і господарський характер понесених за ними витрати.

Втім, прокурор під час апеляційного розгляду вказував на неприпустимість в рамках кримінальних проваджень застосовувати висновки судів адміністративної юрисдикції, оскільки вони не мають преюдиціального значення, натомість, колегія суддів звертає увагу, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала, зокрема, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року у справі № 3/522/12812/23, чим допускає суперечності.

У той же час, із акту перевірки податкового органу, убачається, що він не містить у собі будь-яких зауважень щодо правильності оформлення первинних документів, які надані директором ТОВ «Ханбер» по взаємовідносинам із контрагентами, на підставі яких ТОВ «Ханбер» формував витрати та податковий кредит по операціям, що, у свою чергу, не узгоджується із тезою органу досудового розслідування, що ТОВ «Ханбер» здійснював оформлення операцій угодами, які не відповідають їх дійсному змісту. Крім того, наведена в акті перевірки податкова інформація відносно контрагентів ТОВ «Ханбер» свідчить про те, що у перевіреному періоді всі ці контрагенти були діючими підприємствами з відповідними видами основної діяльності у сфері будівництва, були зареєстровані як платники ПДВ та мали відповідні ліцензії в сфері будівництва, подавали податкову звітність та декларували свої податкові зобов`язання, офіційно декларували найманих працівників, тощо. При цьому, орган досудового розслідування не вказує на те, що будівництво об`єкту за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд.6, фактично відсутнє, або обсяг реально здійсненого будівництва не відповідає обсягу будівництва за первинними документами.

Водночас, не зрозумілим залишається й те, яке відношення мають до вказаного кримінального правопорушення вилучені договори поруки та купівлі продажу майнових прав та квартир за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд.6.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 стверджував, що арешт вказаних документів необхідний для проведення будівельної експертизи. Разом з тим, прокурор не надав раціонального пояснення яким чином вказані ним обставини кореспондуються із правовою кваліфікацією, за якою внесені відомості до ЄРДР - ч.1 ст.212 КК України, оскільки будівельна експертиза це процес дослідження стану будівельних об`єктів, конструкцій та робіт для визначення їх технічного стану, відповідності нормам, виявлення дефектів.

Варто зауважити, що з моменту проведення обшуку, а саме 10 квітня 2025 року, стороною обвинувачення, яка ініціювала проведення обшуку з метою виявлення та вилучення документів, які будуть використанні як доказ в рамках кримінального провадження, не призначено будь-яких експертних досліджень, внаслідок чого апеляційний суд доходить переконання про те, що накладення арешту на майном, яке вилучене за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5, вочевидь є передчасним та може призвести до безпідставного обмеження їх права на здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «ХАНБЕР», - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000004, внесеного до ЄРДР 31 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000004, внесеного до ЄРДР 31 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3