У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 , та його звільнено умовно-достроково на 11 місяців 17 днів невідбутого строку покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зазначає про те, що засуджений ОСОБА_6 мав 2 стягнення за порушення, які пов?язані зі зберіганням заборонених предметів, що є злісним порушенням установленого порядку відбування покарання у відповідності до ст. 133 КВК України. Наявність зазначених стягнень, хоча вони і погашені у встановленому порядку, свідчать про неналежну поведінку засудженого та неодноразові злісні порушення режиму відбування покарання.

Крім того, ступінь ризику вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та ризик ймовірної небезпеки для суспільства, які виявилися середніми, свідчать про недостатній рівень ресоціалізації засудженого та неготовності останнього до правослухняної самокерованої поведінки.

Відзначає, що згідно характеристики засудженого ОСОБА_6 , останній не бере активної участі у програмах диференційованого виховного впливу та інших заходах соціально-виховного характеру, освіту у місцях позбавлення волі не здобуває та не здобував, офіційно не працевлаштований.

Апелянт вважає, що судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінки відсутності стабільних позитивних змін в його поведінці та низькому рівню ресоціалізації, не враховано, що ОСОБА_6 , який знаходиться в місцях позбавлення волі з 17.12.2022 р., отримав лише 3 заохочення, перше з яких, з проміжком значного часу, а саме 02.07.2024 р.

Додає, що в поведінці засудженого ОСОБА_6 позитивні зрушення відбуваються лише з липня 2024 року, тобто в період, який безпосередньо передував вирішенню питання про його умовно-дострокове звільнення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_6 відбуває покарання, як засуджений 20.07.2022 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції встановив, що засуджений ОСОБА_6 фактично відбув більше половини призначеного строку покарання, в місцях позбавлення волі перебуває з 17.12.2022 р., з 20.07.2023 р. відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)». За період відбування покарання характеризується позитивно, має 2 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, має 3 заохочення. У майстерні установи не працевлаштований, але залучається до ремонтних робіт виробничої зони установи, за що і заохочується. Під час проведення індивідуальних бесід відвертий, розсудливий, на зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід. Приймає активну участь у суспільно-корисному житті відділення, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, тому суд дійшов висновку про задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 відбуває покарання, як засуджений 20.07.2022 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку 17.12.2022 р., кінець строку 07.01.2026 р.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, останній, із призначених 3 років 1 місяця позбавлення волі, відбув 2 роки 1 місяць 5 днів.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення нетяжкого злочину, відбув більше половини строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

З характеристики начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» вбачається, що ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.12.2022 р., під час тримання у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 06.01.2023 р. відбував покарання у Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)», вимог режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 20.07.2023 р. відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)», за період відбування покарання характеризується позитивно, у майстерні установи не працевлаштований, але залучається до ремонтних робіт виробничої зони установи, за що і заохочується. Під час проведення індивідуальних бесід відвертий, розсудливий, на зауваження реагує спокійно, завжди приймає виважені рішення, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід. Приймає активну участь у суспільно-корисному житті відділення, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Позову за виконавчими листами та аліментами не має, у скоєному злочині, зі слів засудженого, розкаюється.

З вказаної характеристики вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як низький.

Згідно довідки начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про заохочення та стягнення, за час відбування покарання, засуджений ОСОБА_6 мав 2 стягнення, зокрема 29.11.2023 р. та 14.02.2024 р., які були зняті та погашені в установленому законом порядку, в подальшому, засуджений ОСОБА_6 стягнень не отримував, водночас, отримав 3 заохочення, 1 у виді зняття раніше накладеного стягнення та 2 у виді подяк за підсумками роботи у 2024 році, що свідчить про фактичне бажання засудженого стати на шлях виправлення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що засуджений ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення, а тому, підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 зокрема, матеріали особової справи, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3