ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1008/25
Провадження №1-кс/477/639/25
УХВАЛА

про повернення клопотання

27 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000290 від 22 травня 2025 року

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_2 , шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку, звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000290 від 22 травня 2025 року із клопотанням про накладення арешту на майно: автомобіль марки ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключі від цього транспортного засобу; бензопилу марки Pro-Craft GS-510/2 та дрова породи акації, об`ємом 1 м3.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що 21 травня 2025 року до ВП №4 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від ПОГ СВ ВП №4, про те, що цього ж дня по вул. Зарічна в с. Зайчівське Миколаївського району Миколаївської області виявлено автомобіль марки ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантажений дровами породи акація, під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За даним фактом 22 травня 2025 року внесено відомості до ЄДРДР за №0000290 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 246 КК України.

21 травня 2025 року в період часу з 17.40 години по 18.20 годину проведено огляд місця події в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключі від цього транспортного засобу; бензопилу марки Pro-Craft GS-510/2 та дрова породи акації, об`ємом 1 м3, які визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню

Враховуючи, що вказане майно є предметом злочину та може зберігати сліди вчиненого злочину, містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального правопорушення, є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто містять ознаки речового доказу, прокурор звернувся з вказаним клопотання про накладення арешту.

Перевіривши надані матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною першою статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Як убачається з поданого клопотання воно не в повній мірі відповідає вимогам статті 171 КПК України.

Так зі змісту клопотання убачається, що прокурор у поданому клопотанні просить накласти арешт, зокрема дрова породи акації, об`ємом 1 м3. У свою чергу ні подане клопотання ні долучені до нього матеріали не містять родових ознак указаного майна, його розмірів, стану, що суперечить пункту 2 частини другої статті 171 КПК України.

За змістом протоколу огляду місця події від 21 травня 2025 року вбачається, що під час проведення огляду транспортного засобу слідчим ВП №4 МРУЦП ГУНП в Миколаївській області, до проведення цієї слідчої дії не було залучено ні спеціаліста ні експерта, який би підтвердив вид, розмір, родові ознаки майна, щодо якого достатні підстави припускати, що воно є об`єктом кримінально- протиправних дій.

Вказане свідчить про те, що в даному випадку слідчим під час проведення огляду місця події та вилучення відповідного майна, а прокурором під час звернення до слідчого судді не наведено перелік і види майна, що належить арештувати.

Крім того у поданому клопотанні прокурор ОСОБА_2 просить накласти арешт на майно, не зазначаючи вид такого арешту відповідно до частини одинадцять статті 170 КПК України, тоді як слідчий суддя на стадій розгляду даного клопотання перевіряє відповідність заявленого клопотання вимогам процесуального закону та позбавлений можливості на власний розсуд обирати вид накладення арешту на майно. Слідчий суддя не наділений процесуальними повноваженнями самостійно визначати обґрунтування необхідності арешту майна та наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України.

Також суперечливим є відомості щодо особи, у чиєму володінні перебували влучені під час огляду місця події речі та документи, що свідчить про недотримання при зверненні до слідчого судді порядку, вказаного у пункті 3 частини другої статі 171 КПИК України.

Так, за змістом клопотання прокурора вбачається, що вилучене майно перебувало у безпосередньому володінні ОСОБА_4 , на підставі заяви якої і проводився безпосередній огляд транспортного засобу.

Натомість оцінюючи долучені до клопотання документи, вбачається, що вилучений транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_5 , та за поясненнями свідків, на час проведення огляду перебував у безпосередньому володінні ОСОБА_3 , який здійснював ним керування. Документів, які б вказували на належність цього транспортного засобу особі, яка надала дозвіл на проведення його огляду, а саме ОСОБА_4 матеріали клопотання не містять.

За вказано вбачається і те, що органом досудового розслідування та прокурором у поданому клопотанні не зазначено правової підстави користування особою, у якої вилучене відповідне майно, цим майном та не визначено процесуальний статус ОСОБА_3 , тощо.

Крім того, слід звернути уваги і на те, що суб`єктом звернення до слідчого судді з цим клопотанням є прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_2 , який за положеннями кримінального процесуального закону виконує функції процесуального керівника у цьому кримінальному провадження.

Положення частини першої статті 171 КПК України надають право звернення з клопотанням про арешт майна прокурору, слідчому за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільному позивачу.

За приписами частини першої статті 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів..

За змістом долучених до клопотання матеріалів вбачається, що постановою заступника начальника ВП- начальника СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про призначення групи слідчих від 22 травня 2025 року, у цьому кримінальному провадженні для проведення досудового розслідування призначено групу слідчих.

Відомостей щодо визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні матеріали поданого клопотання не містять.

Статтею 110 КПК установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення прокурора, який здійснюватиме відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова вбачається із тлумачення положень частини першої статті 37 КПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 110 цього Кодексу.

Отже, процесуальне рішення про визначення прокурора, який здійснюватиме відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам статті 110 КПК. При цьому, враховуючи вимоги частини шостої вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Водночас витяг з ЄРДР не може замінити процесуального рішення про визначення як групи слідчих у кримінальному провадженні, так і процесуального керівника ц такому провадженні, оскільки такий витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення прокурора, що наділений повноваженнями на вчинення певних процесуальних дій у кримінальному провадженні.

В аспекті застосування приписів частини першої статті 37 КПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

За такого вбачається, що у разі використання прокурором повноважень з процесуального керівництва у кримінальному провадженні без винесення процесуального рішення про визначення такого прокурора, він є неналежним суб`єктом проведення процесуальних дій, а тому не має повноважень для ініціювання питання про арешт майна.

Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна відповідно до вимог статті 172 КПК України для усунення недоліків, оскільки клопотання не відповідає вимогам статті 171 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-172, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000290 від 22 травня 2025 року повернути прокурору ОСОБА_2 , визначивши йому строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7