ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8089/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/108/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000782 від 17 квітня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з середньою освітою, офіційно працевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 15 червня 2025 року.

Одночасно визначено заставу у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Як слідує з матеріалів провадження, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000782 від 17.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 ККУкраїни.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_7 те, що 17.04.2025 близько 18:40 год, у останнього, раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які в установленому порядку не знята та не погашена, який перебував у приміщенні магазину «Євa-1655», що по вул. Руська, буд. 44 у м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 17.04.2025 близько 18:40 год, перебуваючи у приміщенні магазину «Євa-1655», що по вул. Руська, буд. 44 у м. Тернополі, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із торгового стелажа таємно викрав один електричний тример торгівельної марки «KingCGillet», вартістю 1399 гривень, який заховав під одяг, що тримав у руках та попрямував на вихід із приміщення магазину. Разом з тим, протиправні дії ОСОБА_7 були помічені працівником магазину, яка одразу звернулася до нього з вимогою оплатити або повернути викрадений товар. ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його дії помічені працівником магазину та оцінюються нею як викрадення, продовжив рух на вихід із приміщення магазину та побіг по вул. Руській в напрямку вул. К. Острозького в м. Тернополі в невідомому напрямку, неодноразово обертаючись та ігноруючи вимогу продавця зупинитись та повернути викрадене.

Вказаними протиправними діями (крадіжкою, яка переросла в грабіж) ОСОБА_7 спричинив ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду в розмірі 1 399 гривень.

17 квітня 2025 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 квітня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає дану ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що стороною обвинувачення жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину за ч.4 ст.186 КК України, не надано. Підозра ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення.

Вказує на те, що слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, зазначених стороною обвинувачення у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, однак висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать вимогам кримінального процесуального права.

Зокрема, на думку захисту, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не підтверджується жодним доказом та не може підтверджуватися лише обставинами пов`язаними із тяжкістю можливого покарання у разі доведення вини ОСОБА_7 . Зазначає, що докази які підтверджують дані ризики відсутні.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апелянтом зазначено, що слідчим не наведено достатніх фактів для підтвердження існування такого ризику.

Вважає, що при постановленні ухвали не враховано, що підозрюваний є особою молодого віку, наявність постійного місця проживання, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисників підозрюваного; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Доводи захисника в апеляційній скарзі щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою колегія суддів вважає непереконливими, оскільки застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності; його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним злочину, характеризуючих даних про особу підозрюваного, який офіційно працевлаштований, однак раніше неодноразово вчиняв злочини проти власності, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені слідчим та прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, є особою молодого віку, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак на даному етапі досудового розслідування не дають підстав для обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов правильного висновку щодо необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави в розмірі 60 560 грн., яка достатньою мірою, у разі її внесення, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Колегія суддів звертає увагу на суперечливість доводів сторони захисту, наведених в апеляційній скарзі, якими обґрунтовується прохання обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки апелянт стверджує як про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні його підзахисним кримінального правопорушення, так і про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Не доведення таких обставин прокурором є підставою, відповідно до ч.2 ст.194 КПК України, ухвалити слідчим суддею рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу, а не обирати інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді