ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/919/25
Провадження №1-кс/477/670/25
УХВАЛА

про арешт майна

05 червня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна, щодо якого вирішується питання про арешт ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , подане у кримінальному провадженні №0000069 від 27 січня 2025 року про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2025 року до Вітовського районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000069 від 27 січня 2025 року про накладення арешту на майно, що було вилучено 27 травня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні№0000069 від 27 січня 2025 року за фактом зловживання службовими особами ПП «РП Вирішальний» своїми повноваженнями, що могло завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та державним інтересам з попередньою кваліфікацією правопорушення за частиною другою статті 364-1 КК України.

В ході досудового розслідування здобуто докази які вказують на те, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане зі зловживання службовими особами ПП «РП Вирішальний» своїми повноваженнями, а також встановлено осіб, що можуть бути причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення, їх місце проживання, місце здійснення протиправної діяльності, транспортні засоби що перебувають у користуванні останніх, тощо.

27 травня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , причетність якої до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється органом досудового розслідування, було виявлено та вилучено майно.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_5 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 не з`явився, надіславши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_3 як власник вилученого майна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що вилучене майно не має відношення до кримінального правопорушення, так як набуто нею з легальних джерел. Зазначає, що є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану серед іншого із продажом харчових продуктів. Вилучене під час обшуку майно нею придбано на підставі цивільно-правової угоди, а кошти накопичені від здійснення підприємницької діяльності, про що долучила відповідні докази.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, зазначені ОСОБА_3 .

Заслухавши доводи учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000069 від 27 січня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною другою статті 364-1 КК України за фактом зловживання службовими особами ПП «РП Вирішальний» своїми повноваженнями, що могло завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та державним інтересам.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що посадові особи ПП «РП Вирішальний», використовуючи спеціальний дозвіл на вилов біоресурсів у рибогосподарських об`єктах Дніпровсько-Бузької гирлової системи, за допомогою рибацького знаряддя, сіток, рибацьких снастей, здійснюють вилов риби перекриваючи сітками гирло річки Південний Буг на окремих ділянках річки, що призводить до масового знищення риби.

В ході досудового розслідування, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено адреси фактичного проживання осіб, що можуть бути причетними до вчинення цього кримінального правопорушення, місця їх роботи, місця можливого зберігання речей та документів, носіїв інформації, що можуть мати доказове значення для досудового розслідування.

27 травня 2028 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2025 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_3 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 під час якого, було виявлено та вилучено документи, мобільний телефон, знаряддя лову та кошти у національній валюті.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 27 травня 2025 року, яка долучена до матеріалів клопотання, вилучене цього ж дня, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000069 від 27 січня 2025року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За системним положенням статті 64-2 КПК України, частини третьої статті 170 КПК України, та статті 98 КПК України, на майно, що було вилучено у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 може бути накладено арешт за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

З клопотання про арешт майна, поданого прокурором ОСОБА_5 встановлено, що такий арешт необхідний з метою збереження речових доказів.

У свою чергу, як встановлено під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, ухвалою слідчого судді від 17 травня 2025 року про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою, надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема документів, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використанні в якості доказів.

Обшук проводився за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, згідно з прямо встановленими в ухвалі слідчого судді про проведення обшуків обмежень, в ході обшуків підлягали виявленню та можливому вилученню, в тому чи іншому порядку не будь-які речі та документи, виявлені на місці проведення обшуку, а виключно ті, щодо якого мається достатні дані для висновку поза розумним сумнівом, що вказані речі та документи, які мають відношення до фактів зловживання службовими особами ПП «РП Вирішальний» своїми повноваженнями, що могло завдати істотної шкоди охоронюваним законом правам та державним інтересам.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні з клопотання прокурора, зокрема, протоколу обшуку від 27 травня 2025 року, під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 наряду із речами та документами на відшукання яких був наданий дозвіл слідчим суддею, було вилучено майно, щодо якого наявні обґрунтовані сумніви у їх належності до майна, що має ознаки речового доказу, зазначені у статті 98 КПК України.

При цьому, звертаючись із цим клопотанням прокурор ОСОБА_5 просив накласти арешт на вищевказане майно виключно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Оцінюючи дані доводи прокурора, слідчий суддя погоджується, що вилучені під час обшуку речі та документи (чорнові записи), водні біоресурси, знаряддя лову риби, а також мобільний телефон , можуть містити у собі відомості, що підлягають встановленню під час досудового розслідування, та відповідають критерію речового доказу, що наведений у статті 98 КПК України, тому для їх збереження такі речі та документи мають бути арештовані, для запобігання їх пошкодженню, знищенню чи спотворенню.

За змістом долученого прокурором протоколу обшуку від 27 травня 2025 року вбачається, що наявна на мобільному пристрої інформація, відноситься до предмета доказування у цьому кримінальному провадженні та містить відомості про провадження діяльності пов`язаної із придбанням, відчуженням об`єктів, які можуть виступати предметом кримінального правопорушення.

При цьому мобільний телефон, марки «Galaxy А56» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім картами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 міг бути використаний як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо), тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

У свою чергу, заперечуючи проти накладення арешту на вилучене майно, ОСОБА_3 у судовому засіданні вказувала, що вилучені кошти є заощадженнями її родини та такі кошти набуті правомірним шляхом від здійснення нею підприємницької діяльності та не мають відношення до кримінального правопорушення, з яким пов`язано проведення обшуку.

Слідчий суддя вважає слушними доводи ОСОБА_3 в цій частині, та відповідно подане прокурором клопотання необґрунтованим, так як органом досудового розслідування не наведено підстав та обставин вважати вилучені кошти речовими доказами у цьому кримінальному провадженні. Матеріали клопотання не містять відомостей та належних підстав, вважати вилучені речі (кошти) засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, прокурором не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації прокурором не наведено, а слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено.

Надані ОСОБА_3 документи, зокрема, витяг з реєстру платників єдиного податку, виписка з єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договір поставки товару від 25 січня 2025 року, а також довідки за формою ОК-5, ОК-7 підтверджують її доводи, щодо легального походження вилучених коштів.

При цьому, сам факт визнання даного майна постановою слідчого речовими доказами в кримінальному провадженні не може бути за таких обставин безумовною підставою для його арешту з метою забезпечення таких речових доказів.

З огляду на приписи пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що накладення арешту майна за відсутністю передбачених для цього підстав порушує право цієї особи на вільне використання належного йому майна, та суперечить загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в даній частині, є безпідставним у зв`язку з чим, в цій частині в його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи викладене слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на чорнові записи, водні біоресурси, знаряддя лову, а також мобільний телефон, з метою збереження речових доказів, у відповідності до пункту 1 частини другої статті 170 КПК України. В решті клопотання не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та в його задоволенні в частині накладення арешту на вилучені кошти слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 27 травня 2025 року в ході проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

мобільний телефон, марки «Galaxy А56» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім картами № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

2 блокноти та 3 аркуші з чорновими записами;

2 картонні коробки із сушеною рибою виду тарань, загальною вагою 24.6 кг;

риболовецька сітка;

із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

В іншій частині поданого клопотання відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6