Справа № 717/1139/25
Номер провадження 1-кс/717/201/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження:

сторона обвинувачення:

слідчий ОСОБА_3 в судове засідання з`явився,

розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна та вирішення долі речових доказів,-

Встановив:

Представник власника майна ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить повернути речові докази, на які накладений арешт 02.01.2025 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду (справа №717/2/25), тобто вилучені під час огляд місця події 26.12.2024 року в міжнародному пункті пропуску "Росошани" Дністровського району грошові та документи, які належать ОСОБА_5 .

Слідчий ОСОБА_3 пояснив, що дане кримінальне провадження закрите його постановою від 03.05.2025 року.

Судом встановлено, що слідчим відділенням Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 27.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

02.01.2025 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області накладено арешт на грошові кошти в сумі 2000 доларів США із номерами купюр:

QL59193792A, QL59193793A, QL59193794A,QL59193795A, QL59193796A, LB07211690J, PF33934420J, MJ73645505A, PB29661648M, LB10053062U, PB57712895S, LF14444379F, PB57717048S, PB57712898S, PB57717043S, PB57717046S, QL59193799A, QF59193798A, QL59193800A, QL59193797A;

довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 661327 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана 12.09.2024;

пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 09.10.2024;

індивідуальну програму реабілітації інваліда № 2887 (вікова категорія від 18 років і старше) на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи ОНКО МСЕК, дата видачі 12.09.2024 року, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Дослідивши додані до клопотання та надані слідчим копії документів, вважаю, що клопотання слід задовольнити повністю.

Зокрема, 03.05.2025 року кримінальне провадження № 0000277 від 27.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, закрито слідчим на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В Постанові ОП ККС ВС від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22 зауважено, що імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормами, за якими в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження і застосування яких у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Таким чином, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття слідчим кримінального провадження в порядку, передбаченому законом, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Суд вважає, що подальше утримання майна чи перебування його під арештом, призведе до обмеження прав власника та володільця майна.

Враховуючи викладене вище суд вважає, що арешт накладений 02.01.2025 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області на вказані вище грошові кошти та документи, припинив свою дію з 03.05.2025 року, тобто після закриття вказаного вище кримінального провадження, отже відсутні підстави для скасування такого арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З ухвали слідчого судді від 02.01.2025 року вбачається, що грошові кошти та документи, зазначені вище, були визнані речовими доказам.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю),

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Враховуючи, що кримінальне провадження закрите постановою слідчого суд вважає, що вказані вище речові докази слід повернути їх власнику ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, керуючись ст.100, ст. 170-174, ч.4 ст.132 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна задовольнити.

Речові докази:

грошові кошти в сумі 2000 доларів США із номерами купюр:

QL59193792A, QL59193793A, QL59193794A,QL59193795A, QL59193796A, LB07211690J, PF33934420J, MJ73645505A, PB29661648M, LB10053062U, PB57712895S, LF14444379F, PB57717048S, PB57712898S, PB57717043S, PB57717046S, QL59193799A, QF59193798A, QL59193800A, QL59193797A;

довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 661327 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана 12.09.2024;

пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 09.10.2024;

індивідуальну програму реабілітації інваліда № 2887 (вікова категорія від 18 років і старше) на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи ОНКО МСЕК, дата видачі 12.09.2024 року, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Суддя ОСОБА_1