У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 червня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000060.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

третя особа, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_5 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 червня 2025 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: металевий культиватор причепний та транспортний засіб трактор синього кольору, який не має державного реєстраційного номера, однак на його частинах виявлено такі номери: на генераторі двигуна «6053373»; на паливному насосі «насос топливный ЛСТНМ410010 № 777, дата 02.2015»; на масляному стакані двигуна «К-6 К-7 141001 Г» (з зворотного боку «1А.1001А»); на випускному колекторі «AM3-A14 23-0661 К-9»; на блоці циліндрів «К-13 Кл3 22.0101Г»; на задньому мості «36.2407018.A MADE IN USSR»; на рульовій колонці «12931»; на панелі приладів зліва «».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно та повернути вказане майно ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та постановленою з істотним порушенням вимог КПК України.

Представник вказує, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею не враховано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою користується власник майна, зокрема державний акт на право постійного користування землею та довідки з Держгеокадастру й органів статистики. Також не враховано правову позицію Конституційного Суду України та Верховного Суду щодо збереження права постійного землекористування та правонаступництва юридичних осіб.

Апелянт наголошує на порушенні процесуального порядку накладення арешту: клопотання слідчого про арешт майна подано з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України, що тягне обов`язок повернути майно особі, в якої воно вилучено. Окремо вказано, що прокурор вже звертався до суду із заявою про повернення клопотання на доопрацювання, яка була задоволена, однак належного виправлення недоліків не відбулося.

На думку представника, слідчим суддею не наведено жодного обґрунтування того, як саме вказане майно пов`язане з кримінальним провадженням, у межах якого його вилучено. Не вказано, які саме докази забезпечуються шляхом накладення арешту, і не доведено існування ризиків, визначених ст. 170 КПК України. Зазначено, що трактор і культиватор не містять ознак речових доказів, а вилучення відбулося без належної оцінки потреб слідства.

Представник звертає увагу на те, що місцем зберігання арештованого майна визначено територію приватного підприємства ТОВ «Золота Нива», яке не є суб`єктом досудового розслідування, при цьому прокурором не надано жодного договору чи іншої законної підстави для зберігання речових доказів на цій території.

Представник вважає, що накладення арешту є надмірним втручанням у право власності та порушує вимоги ст. 41 Конституції України, Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принципи верховенства права і процесуальної справедливості.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні сектору дізнання відділення поліції № 5 Миколаївського РУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000060, за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 2 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 24.03.2025 р. до чергової частини відділення поліції № 5 надійшло повідомлення від СЮП ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про те, що 24.03.2025 р. приблизно о 14.50 год. неподалік с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області, виявлено особу, яка обробляє земельну ділянку, що належить Веснянській Об`єднаній територіальній громаді без відповідних на те документів.

24.03.2025 р. в ході огляду місця події виявлено та вилучено: транспортний засіб трактор синього кольору, без маркувань, ідентифікаційних номерів та державних реєстраційних знаків; металевий культиватор причепний.

Постановою дізнавача СД відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 24.03.2025 р. вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

25.03.2025 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване тим, що вказане майно та речі, є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення, на них може зберігатися інформація щодо злочинної діяльності, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, доведення прокурором, що майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт та його представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1, 2, 11 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди чи іншої мети, визначеної законом. Такий захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям речових доказів, установленим ст. 98 КПК України, та у випадку, коли доведено, що його незастосування призведе до приховування, псування, втрати, знищення, перетворення або іншого втручання, що унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно матеріалам клопотання, підставою для звернення прокурора з клопотанням про арешт вказаного майна стало те, що, за даними досудового розслідування, трактор та культиватор були використані під час обробки земельної ділянки без передбачених законом правовстановлюючих документів, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про їх доказове значення.

З матеріалів справи вбачається, що власник майна ОСОБА_5 надав пояснення, відповідно до яких оброблювана земельна ділянка перебувала у користуванні МП «Горизонт», правонаступником якого є СВК «Горизонт-М». При цьому, прокурором не спростовано обставини існування у юридичної особи права постійного користування земельною ділянкою, підтвердженого державним актом. Також не надано належної оцінки довідкам з Держгеокадастру та органів статистики щодо правонаступництва.

Незважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами трактор та культиватор, прокурором у клопотанні не доведено такої мети арешту, як збереження речових доказів.

Так, у клопотанні прокурора не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилученого майна. Вилучена техніка не є засобом вчинення правопорушення, пов`язаного з підробленням документації (ч. 2 ст. 358 КК України), а її використання під час обробки землі не доводить факт самовільного зайняття земельної ділянки без документів (ч. 1 ст. 197-1 КК України) без урахування обставин правомірного користування землею, на які посилається власник майна.

Крім того, в рамках кримінального провадження, письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 278 КПК України, не вручалось, а відтак відсутні й підстави для накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Не доведено також і наявність ризиків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема щодо можливості приховування, пошкодження чи знищення майна. Також відсутні будь-які дані про намагання власника позбутись техніки або перешкодити досудовому розслідуванню.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що в даному випадку, відсутні підстави, які б обґрунтовували необхідність накладення арешту на трактор синього кольору без реєстраційних номерів та причепний металевий культиватор, а очевидна причина для утримання цього майна державою відсутня, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 червня 2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000060 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358, ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3