Справа № 569/4141/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000045 від 09.01.2025 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 321 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 24.01.2025, близько 14 год 00 хв, перебуваючи у приміщенні квартири, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_6 за 1600 гривень, у полімерному сліп-пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-25/1652-НЗПРАП від 30.01.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 0,948 г., обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 11.02.2025, близько 16 год 30 хв, перебуваючи у приміщенні квартири, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_6 за 1500 гривень, у полімерному сліп - пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-25/2554-НЗПРАП від 25.02.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 0,213 г., обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, та незаконно зберігав за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у трьох поліетиленових пакетиках та у вигляді нашарувань на поверхні полімерної трубки та скляної лампочки, без мети збуту, до моменту проведення 11.02.2025, близько 19 год 00 хв, санкціонованого обшуку за вказаною вище адресою, в ході проведення якого працівниками поліції було виявлено та вилучено поліетиленовий пакетик із порошкоподібною речовиною білого кольору, поліетиленовий пакетик із речовиною у вигляді грудочок білого кольору, поліетиленовий пакетик із нашаруванням речовини білого кольору із світло-коричневим відтінком та полімерну трубку і скляну лампочку із нашаруванням речовин, які згідно висновку експерта №СЕ-19/118-25/2555-НЗПРАП від 26.02.2025 містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальною масою 0,264 г.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 в порушення вимог Закону України №123/96-ВР «Про лікарські засоби» від 04.04.1996 року, Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2007 року № 490 «Про затвердження Переліків отруйних та сильнодіючих лікарських засобів», за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, маючи умисел на незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту, без спеціального на те дозволу, сильнодіючий лікарський засіб «дифенгідрамін», який відповідно до Правил виписування рецептів та вимог - замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, затверджених наказом МОЗ України від 19.07.2005 №360, підлягають предметно - кількісному обліку в закладах охорони здоров`я, який 24.01.2025, близько 14 год 00 хв, перебуваючи у приміщенні квартири за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення оперативної закупки незаконно збув ОСОБА_6 у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/118-25/1652-НЗПРАП від 30.01.2025 містить у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб «дифенгідрамін», масою 0,031 г., який згідно Переліку сильнодіючих лікарських засобів затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2007 №490 відноситься до сильнодіючих лікарських засобів.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 2 ст. 307 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчинених повторно, ч. 1 ст. 309 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, та ч. 1 ст. 321 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут сильнодіючого лікарського засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушеннь визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушень не оспорював та підтвердив факт, що придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину «PVP», яку 24.01.2025, близько 14 год 00 хв, приміщенні квартири, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , збув ОСОБА_6 за 1600 гривень, у полімерному сліп-пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору.

Крім того придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину «PVP», яку 11.02.2025, близько 16 год 30 хв, перебуваючи у приміщенні квартири, за місцем свого проживання, збув ОСОБА_6 за 1500 гривень, у полімерному сліп - пакетику.

Того ж дня, незаконно придбав психотропну речовину «PVP», та незаконно зберігав за місцем свого проживання у трьох поліетиленових пакетиках до моменту проведення 11.02.2025, близько 19 год 00 хв, обшуку за вказаною адресою, в ході якого працівниками поліції їх та полімерну трубку і скляну лампочку із нашаруванням речовин було вилучено.

Також придбав та зберігав при собі з метою збуту, без спеціального на те дозволу, сильнодіючий лікарський засіб «дифенгідрамін», який близько 14 год 00 хв, перебуваючи у приміщенні квартири за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , збув ОСОБА_6 . Просив суд суворо його не карати.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 31.01.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження спеціальний сейф пакет №2760617 в якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору в якій міститься особливо небезпечна психотропна речовина, ябіг якої заборонено РVР, масою 0,948 г, та порошкоподібна речовина білого кольору в якій міститься сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), масою 0,031 г. Вказані речові докази передано на зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 450 (а.к.п. 81-83).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 18.02.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження дві квитанції з приводу переказу коштів, які разом із першопочатковими упакуваннями поміщено до спец пакеті НПУ СRI1228993 та передано на зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 94 (а.к.п. 215-216).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 18.02.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон марки «oppo», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з а/н НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , банківську картку «Абанк» № НОМЕР_5 , які поміщено до спец пакету НПУ НПУ СRІ1228994, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 119 (а.к.п. 217-218).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 18.02.2025 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження особливо небезпечну психотропну речовину "PVP", масою 0,213 г, яка поміщена до сейфпакету №2745149, особливо небезпечну психотропну речовину "PVP", масою 0,264 г, яку разом із першопочатковими упакуваннями, скляною лампочкою та полімерною трубкою поміщено до до спецпакету №2385621 та наркотитчний засіб - екстракт канабісу, масою 0,158 г, та ПЕТ пляшкою та 2 наперстками, що поміщені до сейфпакету №2302295. Вказані речові докази передано на зберігання до кімнати речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 466 (а.к.п. 219-221).

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 13.02.2025 накладено арешт на мобільний телефон марки «oppo», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з а/н НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , банківську картку «Абанк» № НОМЕР_5 (а.к.п. 113).

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 18.02.2025 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: блок 461-468, за адресою м. Рівне, вул. Богдана Нікітіна, 15 (кімната в гуртожитку - №465), власником якої є підозрюваний ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 321 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується виключно посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітнього сина, 2012 р.н., раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, виховувася в неповній сім"ї, без батька.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні вибачився за вчинене діяння та шкодує про вчинене.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів становлять 13 530, 30 гривень.

В ході досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 26.07.2025.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений щиро покаявся у вчинених діяннях, активно сприяв розкриттю даних кримінальних правопорушень, зокрема правдиво розповідав про всі обставини їх вчинення, не приховував жодної інформації та не здійснював будь-яких дій з метою уникнення передбаченої законом відповідальності та враховуючи дані про особу обвинуваченого, що він одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, приймав активну участь у вихованні дитини, що підтверджується характеристикою Рівненської гімназіїї №5 ім. Олександра Борисенка, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується посередньо, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений щиро покаявся з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловив жаль з приводу вчиненого, і вказав, що в подальшому більш таких протиправних діянь вчиняти не буде. Крім того того, обвинувачений цілком та повністю усвідомив свою провину, засуджує протиправну поведінку, готовий понести відповідне покарання без ізоляції від суспільства, оскільки зрозумів, що вчинив, та не бажає продовжувати далі таке життя, а бажає будь-яким чином приносити користь суспільству та вчиняти тільки правильні вчинки.

Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винного, зниження його рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації ОСОБА_3 , тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушеннь, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення ним кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушеннь, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Призначаючи вищевказане покарання ОСОБА_3 , суд виходить з принципу справедливості і вважає, що такий менш суворий вид покарання буде достатній для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових правопорушеннь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 321 КК України та призначити йому покарання

-за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 321 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

ОСОБА_3 звільнити з залу суду негайно, запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 13530, 30 грн.

Речові докази, а саме: порошкоподібна речовина білого кольору, масою 0,948 г, та порошкоподібна речовина білого кольору, масою 0,031 г, що знаходиться у спеціальному сейф пакеті №2760617; особливо небезпечну психотропну речовину "PVP", масою 0,213 г, яка поміщена до сейфпакету №2745149, особливо небезпечну психотропну речовину "PVP", масою 0,264 г, яку разом із першопочатковими упакуваннями, скляною лампочкою та полімерною трубкою поміщено до до спецпакету №2385621, та наркотитчний засіб - екстракт канабісу, масою 0,158 г, та ПЕТ пляшкою та 2 наперстками, що поміщені до сейфпакету №2302295, після набрання вироком законної сили знищити;

-дві квитанції з приводу переказу коштів, які поміщено до спеціального сейф пакету НПУ СRІ 1228993 залишити при матеріалах кримінального провадження.

-мобільний телефон марки «oppo», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з а/н НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , банківську картку «Абанк» № НОМЕР_5 , які поміщено до спец пакету НПУ НПУ СRІ1228994 повернути ОСОБА_3 .

Скасувати арешт накладений, ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 13.02.2025 та 18.02.2025.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1