Справа № 404/4969/25
Номер провадження 1-кс/404/1619/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Фортечного районного суду міста Кропивницького клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню 0000084 за ч. 1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, своєчасно звернувся до слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького з клопотанням, про накладення арешту на майно вилучене 30.01.2024 року під час огляду місця події, а саме транспортний засіб «VolkswagenTransporter» з ДНЗ НОМЕР_1 , (VIN НОМЕР_2 ) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 09.09.2014 року, власниками та фактичними володільцями яких є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , із забороною відчуження, користування та розпорядження транспортним засобом.

За версією представника сторони обвинувачення вилучене майно має доказове значення для кримінального провадження, відповідає критеріям речового доказу. Мета звернення збереження речей, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та вилучені під час огляду місця події.

Дізнавач надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник/Володілець майна в судове засідання не з`явився.

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню. Предметом доказування є речі та документи, які можуть бути знаряддям вчинення злочину.

30.01.2024 року під час огляду місця події в м. Кропивницький по вул. Театральна, буд. 2, працівники поліції відшукали і вилучили речі, перелік яких містяться в протоколі огляду місця події.

Вилучене майно оглянуто і постановою дізнавача визнано речовим доказом (а.к.9-10).

Згідно відповіді начальника Кропивницької митниці Державної митної служби України встановлено, що під час перевірки за даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби Українив становлено: транспортний засіб марки Volkswagen, модель Transporter, VIN-код НОМЕР_4 , з реєстраційним номером НОМЕР_5 , був ввезений на митну територію України 08.02.2018 року через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_6 .

З метою отримання копій документів, що стали підставою для ввезення вказаного транспортного засобу, було скеровано відповідний запит до Одеської митниці Державної митної служби України. Однак у наданій відповіді зазначено, що згідно з інформацією модуля «Перетин кордону транспортним засобом» АСМО «Інспектор», зазначений транспортний засіб справді переміщувався через митний кордон України в режимі «в`їзд» 08.02.2018 року через пункт пропуску для автомобільного сполучення «Рені-Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці, під керуванням зазначеної особи. При цьому повідомлено, що документи, які стали підставою для переміщення транспортного засобу через митний кордон України у 2018 році, були здані в архів і знищені згідно з наказом Державної митної служби України від 13.01.2006 № 14 «Про введення в дію Переліку документів, що утворюються в митних органах України, спеціалізованих митних установах та організаціях, із зазначенням строків зберігання».

31.01.2024 року з відділення «Укрпошта» дізнавач направив до Кіровського районного суду м.Кіровограда клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

Отже представник сторони обвинувачення своєчасно вчинив усі можливі дії для виконання вимог ст. 116 КПК України, тобто з моменту вилучення майна у наступні 48 годин здав на пошту клопотання про накладення арешту на майно для відправлення до суду.

«Укрпошта» і «Нова пошта» відкрили однакові КВЕДи, які дозволяють їм здійснювати законну економічну діяльність пов`язану з відправкою кореспонденції. За таких умов хибні припущення представників володільця майна що доставка клопотання з використанням послуг «Нова пошта» не може вважатись виконанням умов ст. 116 КПК України.

Однак, згідно з інформацією в системі відстеження, відправлення не було доставлене адресату та повернулося до точки видачі АТ «Укрпошта» за адресою: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 21А, без можливості його отримання.

Крім того, згідно протоколу допиту свідка, ОСОБА_8 , головного фахівця служби безпеки східного регіону АТ «Укрпошта», встановлено, що інформації щодо підстав неповернення вищезазначеного відправлення немає, а осіб, відповідальних за порушення, не встановлено, тому клопотання про арешт вилученого майна було направлено повторно до Фортечного районного суду м. Кропивницького.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, слідчий у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

У випадку повернення майна заявленого до арешту, є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Дізнавач надав достатні данні: результати зафіксовані в протоколі огляду місця події, протоколи допиту свідків на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України). Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Ініціатор клопотання правильно зазначає про необхідність в подальшому забезпечити проведення експертиз, при цьому предметом спеціальних досліджень будуть речові докази вилучені речі, тому є ризик відчуження/знищення, а відтак і нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст.290 КПК України. Безпосереднього дослідження судами речових доказів.

Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власників володільців і третіх осіб.

Додержуючись вимог частини 1 та 2 ст. 22 та ст.26 КПК України, клопотання вирішено в межах заявлених вимог, доводів і долучених до клопотання доказів. Засада диспозитивності (ч. 3 ст. 22 КПК України), зобов`язує слідчого суддю вирішити лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Тому збереження вилучених речей і документів забезпечить захист прав свобод та інтересів учасників кримінального провадження, оскільки вони на умовах змагальності, використовуючи арештовані речові докази можуть спростувати доводи протилежної сторони чи підтвердити власну версію досліджуваних подій.

З урахуванням викладеного і керуючись ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на:

- транспортний засіб «VolkswagenTransporter» з ДНЗ НОМЕР_1 , (VIN НОМЕР_2 ) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 09.09.2014 року, власниками та фактичними володільцями яких є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню дізнавачем Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , в частині реєстрації арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1