Справа № 496/6106/25
Провадження № 1-кс/496/1641/25
У Х В А Л А

12 вересня 2025 року м. Біляївка

Слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали клопотання ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України про незаконне затримання,

УСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 про звільнення останнього від незаконного затримання.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , 10.09.2025 року був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлений до їх приміщення. Мати та дружина ОСОБА_3 надали оригінали документів для підтвердження відстрочки, але їх вилучили без розписки, згодом повернули після виклику поліції. Під час примусового утримання ОСОБА_3 примусово направлено на ВЛК, де його визнано придатним до військової служби та направлено в м. Одесу, а потім до м. Вінниця, де його відпустили назад. 11.09.2025 року на локації «Два стовпи» в м. Одесі, його знову зупинили працівники ТЦК та СП Пересипського району. В той же день на ОСОБА_3 було ймовірно складено протокол за ст. 210 КУпАП. Того ж дня посадові особи прибули, щоб знову доставити його до ІНФОРМАЦІЯ_1 , близького 20:15 год. його доставили туди, де сказали, що він буде спати там. Станом на 12.09.2025 року третя доба фактичного позбавлення волі без судового рішення, із повторним перевезенням між підрозділами.

Дослідивши вказане клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України)

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, серед іншого, згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 не погоджується із діями посадових осіб РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією. Він не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами посадових осіб РТЦК та СП при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження за клопотанням, яке подане у порядку ст. 206 КПК України, слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України про незаконне затримання - відмовити.

Копію ухвали слідчого судді надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1