Номер провадження: 11-кп/813/2256/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2025 якою в межах к/п № 0000317 від 14.08.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомиргород, Кіровоградської обл., громадянина України, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 29.09.2025

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду від 31.07.2025 було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та був продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України строком до 29.09.2025, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення застави.

Зазначеною ухвалою також було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу, а саме звільнення його з під варти.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить релевантній практиці ЄСПЛ з огляду на такі обставини:

- відповідно до приписів ч. 3 ст. 197 КПК України сукупний строк тривання підозрюваного/ обвинуваченого під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо тяжких або особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати 12 місяців, тоді як він тримається під вартою з 12.05.2023;

- судом лише формально перераховані ризики без наведення конкретних доказів їх існування;

- судом 1-ої інстанції не зазначено, чому менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку;

- розгляд клопотання прокурора про продовження йому строку запобіжного заходу відбувся за відсутності обвинуваченого суперечить ст. 184 КПК України;

- суд не розглянув його клопотання про негайне звільнення з-під варти та про повернення прокурору обвинувального акту у зв`язку із порушенням строків досудового розслідування;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду від 31.07.2025 та постановити нову ухвалу, якою скасувати застосований відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, негайно звільнити його з-під варти, повернути прокурору обвинувальний акт та закрити кримінальне провадження на підставі п.10) ч.1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Захисник ОСОБА_8 направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності, при цьому, обвинувачений ОСОБА_9 висловив позицію щодо відсторонення захисника ОСОБА_8 у зв`язку із різними позиціями захисту, водночас не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться к/п № 0000317 від 14.08.2023 відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи із положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

За приписами ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, прийшовши до висновку про наявність підстав для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував тяжкість, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинуваченого.

Дійсно, зважаючи на можливу міру покарання, яка загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням приписів ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду 1-ої інстанції з приводу існування ризику незаконного впливу на свідків з огляду на процедуру отримання їх пояснень судом. Окрім того, колегія суддів враховує, що не всі свідки наразі допитані.

Також знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, який обумовлений тим, що обвинувачений демонструє зневажливе ставлення до встановленого правового порядку у державі, відтак, може вдатися до дій, спрямованих на перешкоджання подальшому судовому розгляду.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду з приводу існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку інкримінованих ОСОБА_7 злочинів та їх характер.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не дозволяє йому утримуватися під вартою матеріали справи не містять.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

З огляду на фактичні обставини інкримінованих злочинів, їх підвищену суспільну небезпеку та наявність ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу порушення сукупного строку його перебування під вартою із посиланням на приписи ст. 197 КПК України апеляційний суд оцінює критично, оскільки у зазначеній статті йдеться про строк тримання під вартою на стадії досудового розслідування, тоді як наразі провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Що стосується аргументів обвинуваченого з приводу необхідності повернення прокурору обвинувального акту, колегія суддів зауважує, що вирішення зазначеного питання можливе лише у підготовчому судовому засіданні в суді 1-ої інстанції.

У контексті доводів обвинуваченого з приводу того, що судом всупереч приписів КПК України не розглянуто його клопотання про закриття кримінального провадження, колегія суддів враховує аргументи прокурора з приводу того, що відбулася неодноразова заміна захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , які наразі не ознайомилися із зазначеними клопотаннями.

Більш того, колегія суддів зауважує, що фактично апеляційний суд позбавлений правових підстав перевірити вищезазначені доводи, оскільки окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних підстав для дослідження будь-яких доказів.

Апеляційний суд враховує аргументи обвинуваченого з приводу того, що судове засідання з розгляду клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу відбулося 31.07.2025 за його відсутності, водночас як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 30.12.2024 обвинувачений ОСОБА_7 був видалений із зали судового засідання, у зв`язку із систематичним порушення порядку в судовому засіданні та дисципліни.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 у зазначеному судовому засіданні був представлений захисником, окрім того апеляційним судом була забезпечена його присутність у судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги.

Відтак, колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом 1-ої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 403, 405, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 29.09.2025, без визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4