Справа № 930/2981/24
Провадження №11-кп/801/884/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000248 від 02.10.2024,

за апеляційними скаргами прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2025 року,

яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чуків Немирівського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, пенсіонера, раніше не судимого, особу з інвалідністю ІІІ групи,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню в загальній сумі 3979 гривень 50 копійок ухвалено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави (отримувач коштів ГУК у Вінницькій області/м. Немирів/24060300; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0002796; код класифікації доходів бюджету: 24060300).

Скасовано арешт, накладений ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 07.10.2024 на речові докази.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, вказані в постанові слідчого від 02.10.2024, у виді автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «110307», із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів (вул. Горького, 8, м. Немирів Вінницька обл.), ухвалено повернути власнику ОСОБА_7 .

Запобіжний захід ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 01.10.2024 близько 21:30 ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ" моделі "110307" із реєстраційним номером НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, рухаючись по чистому дорожньому покритті, на автодорозі у с. Чуків по вул. Перемоги Вінницького району Вінницької області в напрямку вул. Вовчанська, неподалік будинку N? 3, у межах населеного пункту с. Чуків Вінницького району Вінницької області, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався із керуванням та допустив з?їзд за межі правого краю проїзної частини дороги, де автомобіль зіткнувся із деревом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до комунального некомерційного підприємства «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.11.2024, ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в лобній ділянці справа, в проекції правого ліктьового суглобу, правої кисті, правого колінного суглобу; струсу головного мозку; вивиху правого кульшового суглобу; закритого перелому медіального виростка правої стегнової кістки без зміщення; закритого внутрішньо-суглобового перелому медіального виростка правої плечової кістки без зміщення. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 01.10.2024 під час дорожньо-транспортної пригоди та по тяжкості відносяться: забійні рани в лобній ділянці справа, в проекції правого ліктьового суглобу, правої кисті, правого колінного суглобу; струсу головного мозку; вивиху правого кульшового суглобу до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я; закритий перелом медіального виростка правої стегнової кістки без зміщення; закритий внутрішньо-суглобовий перелом медіального виростка правої плечової кістки без зміщення до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 18.10.2024 у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки "ЗАЗ" моделі "110307" із реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки "ЗАЗ" моделі "110307" із реєстраційним номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв?язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро кається та жалкує про скоєне. Дав покази, що 01.10.2024 р. був разом з ОСОБА_8 в с.Вовчок у гостях в ОСОБА_10 , де разом з ним випили на двох 0,5 горілки. Потім поїхали додому, спереду сіла ОСОБА_8 , позаду ОСОБА_11 , їхали сільською дорогою. По дорозі додому не впорався з керуванням та в`їхав в дерево, удар відбувся в праву сторону. В результаті чого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження. Попросив свідків події викликати швидку допомогу. На даний час проживають із ОСОБА_8 разом. Повністю погоджується з обвинуваченням, запевняє, що більше скоювати злочинів не буде, просить суворо не карати, не позбавляти волі.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 дала покази, що 01.10.2024 р. пішла в гості до ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 .. Потім близько 22:00 год. вечора на автомобілі «Славута» приїхав ОСОБА_7 , всі разом випивали горілку. Після застілля разом із ОСОБА_11 сіли в машину до ОСОБА_7 та поїхали додому. Їхали через село з с.Вовчок до с.Чуків. Їхавши за кермом ОСОБА_7 не впорався з керуванням та вдарився в дерево, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження - струс головного мозку, розсікла лоб та вивихнула суглоб. На даний час претензій до обвинуваченого не має, просить суворо не карати, адже він є її співмешканцем та вони разом проживають.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки. Виключити з мотивувальної частини вироку суду пом?якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини - «щире каяття», «визнання вини», «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення». Вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду. У решті вирок залишити без змін.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор у порядку ч. 1 ст. 403 КПК України відмовився від своє апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити, призначивши останньому покарання із застосуванням ч.1,2 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 38250 гривень. У решті вирок залишити без змін.

На переконання апелянтки, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі урахував те, що він має міцні соціальні зв`язки, є інвалідом ІІІ групи, вибачився перед нею, вона його пробачила та жодних претензій немає, оскільки обвинувачений повністю відшкодував заподіяну шкоду, оплатив курс її лікування та реабілітації, після аварії одразу надавав невідкладну допомогу, викликав швидку. Відтак потерпіла вважає, що призначене ОСОБА_7 судом покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок у частині призначення покарання змінити, призначивши покарання із застосуванням ч.1,2 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 38250 гривень. У решті вирок залишити без змін. Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації своїх дій, уважає призначене судом покарання занадто суворим, просить апеляційний суд урахувати характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжкий злочин, вчинений з необережності, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що воно не потягло за собою тяжких наслідків, його поведінку під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що він не мав намір ухилятися від відповідальності, під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, розкаявся, надав змістовні покази, які повністю узгоджуються з матеріалами справи, засуджує свої дії, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

На переконання обвинуваченого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілій заподіяної шкоди з урахуванням його особи та позитивних характеристик за місцем проживання, наявності інвалідності ІІІ групи, пенсійного віку, першого притягнення до кримінальної відповідальності, думки потерпілої, яка просить не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, дає можливість застосуванням положень ч.1,2 ст.69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України за це кримінальне правопорушення, а саме штрафу.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої, підтримав відмову прокурора від апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження у цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, просив задовольнити свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої. Вказав, що визнав вину та щиро покаявся у вчиненому злочині, попросив пробачення у потерпілої, шкодує про вчинене.

Потерпіла ОСОБА_8 не заперечувала щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, просила задовольнити її апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого. Вказала, що обвинувачений є її співмешканцем, він відшкодував їй шкоду, попросив вибачення, вона його пробачила, тому просила апеляційний суд суворо не карати обвинуваченого.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та потерпілої на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг і вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Оскільки прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги, а прокурор, який бере участь у суді апеляційної інстанції, таку відмову підтримав, то апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 .

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286-1 КК України, у апеляційних скаргах не оспорюються, а тому вирок суду у цій частині в апеляційному порядку не переглядається. Колегія суддів ураховує фактичні обставини, установлені судом першої інстанції.

Водночас, щодо доводів апелянтів про те, що призначене ОСОБА_7 основне покарання є суворим та наявні підстави для застосування до нього, при призначенні покарання, положень ст.69 КК України та призначення менш суворого покарання у виді штрафу, то вони є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.03.2018 року по справі № 761/34674/15.

Дискреційні повноваження суду також визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Частина 2 ст.50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає та попереджує вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебував та не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, є вдівцем, має повнолітнього сина, є особою з інвалідністю третьої групи та пенсіонером, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих обставин, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд першої інстанції також урахував дані досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_7 , наданої Вінницьким районним сектором №6 філії ДУ "Центр пробації" у Вінницькій області, відповідно до якої ОСОБА_7 , раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на даний час не працює, є пенсіонером, має проблеми зі здоров`ям, є особою з інвалідністю третьої групи. Проживає разом з співмешканкою, має дорослого сина, який на даний час проживає за кордоном. Житлово-комунальні умови задовільні, має власний приватний будинок. Матеріальне становище задовільне отримує щомісячні пенсійні виплати, займається веденням домашнього господарства, а також матеріального допомагає син. Не підтримує кримінальних зв`язків або соціальних зв`язків з особами з антисоціальною поведінкою. Вину визнає, у вчиненому кається та шкодує про скоєне. Має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та становить середній ризик небезпеки для суспільства, у зв`язку з чим можливе його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

За наслідками розгляду кримінального провадження суд першої інстанції прийшов до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції частини статті у виді у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, яке неможливе без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не виклав у вироку обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_7 основного покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Відтак оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які б доводили, що саме такий захід примусу, який визначений певним строком судом першої інстанції, буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК України.

За таких підстав вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання.

Під час розгляду справи апеляційним судом колегією суддів установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 визнає вину у вчиненому, щиро розкаюється, відшкодував потерпілій шкоду, попросив вибачення, остання, до нього будь-яких претензій немає. Факт відшкодування шкоди та відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду також підтвердила потерпіла ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються, зокрема добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Факт відшкодування завданої кримінальним правопорушенням як матеріальної, так і моральної шкоди повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що під добровільним відшкодуванням шкоди слід розуміти активну поведінку винної особи, яка спрямована на усунення заподіяних нею негативних наслідків кримінально-караного діяння, тобто в першу чергу це вольові та активні дії винного.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої ОСОБА_8 про відсутність претензій з приводу ДТП до ОСОБА_7 та оплату ним курсу її реабілітації (том 1 а.с.169).

Колегія суддів зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях районного та апеляційного судів щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

Разом з тим, згідно з п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Отже, беручи до уваги обставини цього конкретного кримінального провадження, відповідно до приписів ст.66 КК України, колегія суддів уважає за можливе визнати добровільне відшкодування завданого збитку обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_12 , разом із встановленим судом першої інстанції обставинами щирого каяття, визнання вини та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , колегія суддів не вбачає.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, колегія суддів відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: його позитивну характеристику за місцем проживання, відомості про те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, відсутність у обвинуваченого будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка будь- яких претензій до обвинуваченого не висловлює.

Крім цього, колегією суддів береться до уваги вік обвинуваченого, наявність у нього безтермінової третьої групи інвалідності, а також те, що останній часто хворіє та має фактично невиліковні хвороби, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 155251.

На переконання колегії суддів, посткримінальна поведінка ОСОБА_12 засвідчує про суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що він визнав свою вину, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду.

А тому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, якими колегія суддів визнає: щире каяття обвинуваченого, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілій завданої шкоди, колегія суддів вважає за можливе при призначенні основного покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення застосувати до обвинуваченого положення ч.1,2 ст.69 КК України.

На думку колегії суддів, обвинуваченому необхідно призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Саме таке покарання у даному кримінальному провадженні із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. При цьому обвинуваченим під час апеляційного розгляду надано докази, які підтверджують його можливість сплатити штраф, а тому таке покарання не буде для нього становити надмірного тягаря.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України, з врахуванням ч.2 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з вищенаведеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні у частині призначеного ОСОБА_12 основного покарання, а тому подані апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Прийняти відмову прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 від поданої ним апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження у цій частині.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК України в частині призначення покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ч., ч. 1, 2 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38250 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4