Справа №: 486/1891/24 Провадження № 1-кп/486/132/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, маючого інвалідність 3-ї групи, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про продовження строку тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або внесення застави,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання від прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 05.05.2025, обгрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, які існували при застосуванні запобіжного заходу, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Одночасно до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на домашній арешт або внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в якому захисник посилається на відсутність у клопотанні прокурора обгрунтування наслідків застосування запобіжного заходу у вигляді застави, наявність у обвинуваченого матеріальної можливості сплатити заставу та наявність на його утриманні неповнолітньої дитини.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити, вважає, що ризики не відпали. Заперечував проти клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. В частині визначення застави зауважив, що з урахуванням особи обвинуваченого є можливим обрання застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків на обвинуваченого.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що має житло, отримує пенсію, ризики, викладені прокурором є необгрунтованими, підстави надумані, зауважив, що він не має наміру переховуватися від суду чи впливати на свідків. Клопотання захисника підтримав.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором не врахований стан здоров`я ОСОБА_3 , не погодилася з ризиками, вказаними прокурором, вважає їх необгрунтованими, просила врахувати, що обвинувачений має власне житло, де буде проживати постійно, і не має наміру переховуватися. Клопотання про зміну запобіжного заходу підтримала.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.09.2024 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 16.11.2024 включно.

В подальшому строк тримання під вартою був неодноразово продовжений.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що останній офіційно не працює, відносно нього Южноукраїнським міським судом Миколаївської області розглядається кримінальне провадження за ч. 3 ст.307 КК України, може переховуватись від суду, здійснювати вплив на свідків, які перебувають під захистом відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Також суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики. Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час залишаються реальними та продовжують існувати.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Частиною 3 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, ч.4 та ч.5 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього .

Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, яким є кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням думки учасників процесу суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 80 = 242 240 грн.).

Щодо посилання захисника на факт того, що на утриманні обвинуваченого перебуває неповнолітня дитина, як на підставу для застосування домашнього арешту, суд вважає такі доводи непереконливими з урахуванням наявності на розгляді у суді двох кримінальних провадженнях, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави та покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 217, 314-316, 331,336 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів по 30 червня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави: 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

В разі внесення застави обвинуваченим або іншими особами покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора чи суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

2) не відлучатися з території міста Південноукраїнська Вознесенського району Миколаївської області без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 буде вважатись таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1