Провадження №: 1-кс/755/2856/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" серпня 2025 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002416 від 16.07.2025 року про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року (провадження 1-кс/755/2554/25), -

в с т а н о в и в:

08 серпня 2025 року через «Електронний суд» представник ОСОБА_3 -адвокат ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року у межах кримінального провадження № 0002416, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, за процесуальним керівництвом Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, знаходиться кримінальне провадження № 0002416, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням зафіксовано, що невстановлені особи в кількості 4 осіб, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка 4, незаконно позбавили волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого проти волі останнього посадили до автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 та зникли з місця події.

Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року у справі № 755/13453/25, постановленої за результатами розгляду клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , яке було вилучене 16.07.2025 р. слідчим СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві під час особистого обшуку ОСОБА_3 , а саме: предмет схожий на пістолет SUR2608 разом із магазином та двома предметами схожими на набої, два мобільних телефони Айфон та Самсунг, банківські картки, посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, сумку з особистими речами, грошові кошти в національній валюті в розмірі 3320 грн., грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 1500 доларів США.

З огляду на те, що органи досудового розслідування не надали достатню кількість доказів для підтвердження цілей арешту майна та зв`язку майна із причетністю його до кримінального правопорушення, його не можна вважати речовими доказами, оскільки, таке майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься заява від ОСОБА_5 про відсутність будь яких претензій, та в ході допиту в якості свідка повідомив, що його воля жодним чином не була обмежена, не вважає, що проти нього здійснювалися дії, передбачені ст. 146 КК України, та не має жодних вимог щодо ОСОБА_3 , що свідчить про відсутні потреби у подальшому застосуванні арешту майна, адже формально склад злочину відсутній.

Окрім того, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не було повідомлено про підозру, та навіть не допитано в якості свідка для встановлення походження вилученого майна.

Адвокатом ОСОБА_4 було подано заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні клопотання просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При цьому, згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства щодо накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002416 від 16.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт в межах кримінального провадження № 0002416, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на майно, вилучене 16.07.2025 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_3 , а саме: предмет схожий на пістолет SUR2608 разом із магазином та двома предметами схожими на набої, два мобільних телефони Айфон та Самсунг, банківські картки, посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, сумку з особистими речами, грошові кошти в національній валюті в розмірі 3320 грн., грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 1500 доларів США.

Встановлено, що розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя під час накладення арешту, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Наразі досудове розслідування триває.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, в судовому засіданні представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 не було доведено та не надано достатніх доказів того, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу або арешт накладено необґрунтованоу кримінальному провадженні № 0002416 від 16.07.2025 року.

При цьому, слідчий суддя враховує, що з часу накладення арешту пройшло менше одного місяця.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 та скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002416 від 16.07.2025 року про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2025 року (провадження 1-кс/755/2554/25) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя??? ? ОСОБА_1