Справа № 304/438/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/218/25, за апеляційними скаргами прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 та представника власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27.03.2025.

Цією ухвалою залишено без розгляду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung S 23+», рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 , у зв`язку з відмовою прокурора підтримувати клопотання в цій частині, а також частково задоволено указане клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000048 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та накладено арешт на майно, а саме: гаманець сірого кольору, в якому наявні грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн (2 купюри номіналом по 100 доларів США серії QB26529792A та серії LB82699337N; 2 купюри номіналом по 500 грн серії ЕЖ0980009 та ХВ5189901; 1 купюра номіналом 200 грн серії ГЕ4817023; 2 купюри номіналом по 100 грн серії ЄГ5812713 та УВ0728993; 1 купюра номіналом 50 грн серії АТ6994665; 1 купюра номіналом 20 грн серії ЄА0205614), мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro», чорного кольору, мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro Мах», сірого кольору, мобільний телефон марки «Google Pixel 6», сірого кольору, який належить ОСОБА_11 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження; автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ними.

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000048 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.02.2025 приблизно о 18 год 30 хв на контрольному посту на околиці населеного пункту Дубриничі, працівниками Державної прикордонної служби України було зупинено автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ПОЛОНЄЦКІ Річарда, разом із пасажиром ОСОБА_11 , якого ОСОБА_8 мав намір незаконно переправити через державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

-2-

Цього ж дня під час проведення огляду місця події контрольний пост на околиці населеного пункту Дубриничі по вул. Центральній у підсобному приміщенні військовослужбовців Державної прикордонної служби України на столі виявлено речі, а саме: гаманець сірого кольору, в якому наявні грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн, мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro», чорного кольору, мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro Мах», сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung S 23+», рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Google Pixel 6», сірого кольору, який належить ОСОБА_11 . Також виявлено автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 .

Слідчий зазначає, що вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження його і проведення слідчих дій та судових експертиз задля об`єктивного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що оскільки прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив безумовну позицію про залишення клопотання про арешт майна без розгляду в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung S 23+», рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 , то з урахуванням вимог ст. 26 КПК України, слідчий суддя залишила без розгляду клопотання слідчого у цій частині. Разом із тим, слідчий суддя дійшла висновку про те, що оскільки інше вказане у клопотанні майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000048, то з метою їх збереження, є необхідність у накладенні на нього арешту. Водночас, слідчий суддя вважає, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 173 КПК розумним та співрозмірним обмеженням права володіння на автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , є його арешт із позбавленням права відчуження, однак без позбавлення права користування ним.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить частково скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 та перебувають у користуванні ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними. Посилається на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про арешт даного транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію шляхом заборони користування ними. Транспортний засіб визнаний речовим доказом і є необхідність у його збереженні, і при цьому, під час проведення досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні впізнання транспортного засобу за участі свідків, які будуть встановлені у ході проведення досудового розслідування. Передача речового доказу ОСОБА_7 може зашкодити належному здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки транспортний засіб марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , використовувався підозрюваним ОСОБА_8 для переміщення ОСОБА_11 до місця вчинення кримінального правопорушення, а тому є знаряддям вчинення злочину.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї, адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 27.03.2025 скасувати в частині накладення арешту на автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію та грошові кошти в суді 200 доларів США та 1470 грн, і відмовити в задоволенні клопотання слідчого в цій частині. Власником даного автомобіля є ОСОБА_7 , яка не фігурує у даному кримінальному провадженні та не несе жодної відповідальності за дії підозрюваного ОСОБА_8 , якому в свою чергу не надавала згоди на користування цим автомобілем. Потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та

-3-

свободи ОСОБА_7 як власника майна, оскільки транспортний засіб не містить на собі слідів злочину, не є річчю, обмеженою чи забороненою у цивільному обігу. Крім того, в ухвалі та клопотанні не наведено об`єктивних даних про те, що автомобіль може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, а також ризиків, які є підставами для застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя безпідставно наклала арешт на вилучені в ОСОБА_8 гаманець сірого кольору та наявні в ньому грошові кошти 200 доларів США та 1470 грн. При цьому стверджує, що жодних підстав для арешту цих грошових коштів у розумінні вимог ч. 2 ст. 170 КПК України органом досудового розслідування не наведено і в матеріалах судового провадженні такі відсутні, що свідчить і про те, що вони безпідставно визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Судове провадження розглядається за відсутності власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що указані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, що також підтвердив їхній представник-адвокат ОСОБА_6 , який не заперечував щодо проведення судового засідання без участі власників майна. Клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомостей про поважність причин неявки указаних осіб від них не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подуну ним апеляційну скаргу з доповненням та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_6 , не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки слідчого судді в частині залишення без розгляду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung S 23+», рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 , у зв`язку з відмовою прокурора підтримувати клопотання в цій частині, а також про накладення арешту на мобільні телефони марки «IPhone 16 Pro» чорного кольору, «IPhone 16 Pro Мах» сірого кольору, «Google Pixel 6» сірого кольору, який належить ОСОБА_11 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

У зв`язку з чим, ухвала слідчого судді переглядається у межах доводів апеляційних скарг, зокрема у частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн, а також на автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 27.03.2025 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000048 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

-4-

18.02.2025 приблизно о 18 год 30 хв на контрольному посту на околиці населеного пункту Дубриничі, працівниками Державної прикордонної служби України було зупинено автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ПОЛОНЄЦКІ Річарда, разом із пасажиром ОСОБА_11 , якого ОСОБА_8 мав намір незаконно переправити через державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Цього ж дня під час проведення огляду місця події контрольний пост на околиці населеного пункту Дубриничі по вул. Центральній, у підсобному приміщенні військовослужбовців Державної прикордонної служби України на столі виявлено речі, а саме: гаманець сірого кольору, в якому наявні грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн, мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro», чорного кольору, мобільний телефон марки «IPhone 16 Pro Мах», сірого кольору, мобільний телефон марки «Samsung S 23+», рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Google Pixel 6», сірого кольору, який належить ОСОБА_11 . Також виявлено автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 .

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 19.02.2025, вилучені в ході проведення огляду вищевказані речі та предмети, зокрема і грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн, а також автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000048 від 18.02.2025.

19.02.2025 слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке 18.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

-5-

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом кримінального правопорушення, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені у клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого від 19.02.2025 майно, виявлене та вилучене в ході огляду місця події 18.02.2025, у тому числі грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1470 грн, а також автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000048 від 18.02.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що с

-6-

відчить про наявність обґрунтованих підстав для звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно, зокрема грошові кошти, транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, є необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000048 від 18.02.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням у прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власників майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на грошові кошти шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні. При цьому, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність достатніх підстав уважати, що вилучені предмети й речі, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та можуть мати доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання

-7-

ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власники арештованого майна не позбавлені права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що власником автомобіля є ОСОБА_7 , яка не немає ніякого статусу в даному кримінальному провадженні та не несе жодної відповідальності за дії підозрюваного ОСОБА_8 , якому в свою чергу не надавала згоди на користування вказаним автомобілем, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються наведеними вище судженнями і доводи апеляційної скарги адвоката про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи ОСОБА_7 як власника майна, оскільки транспортний засіб не містить на собі слідів злочину, не є річчю, обмеженою чи забороненою у цивільному обігу.

Із цих підстав, неспроможними є і доводи апеляційної скарги адвоката про те, що в ухвалі та клопотанні не наведено об`єктивних даних про те, що автомобіль може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, а також ризиків, які є підставами для застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд відхиляє і доводи прокурора щодо незаконності ухвали слідчого судді в частині визначення способу обмеження права власника майна і наявності підстав для застосування обмеження права користування транспортним засобом

-8-

марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_7 , оскільки на даному етапі кримінального провадження таке обмеження буде неспіврозмірним із завданнями досудового розслідування і може привести до негативних наслідків для його власника.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Більш того легітимна мета арешту майна, зокрема, транспортного засобу марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_7 , щодо збереження речового доказу може бути досягнута на відповідному етапі досудового розслідування у формі заборони власнику майна на його відчуження та розпорядження ним, надавши право користування та володіння і жодних законних підстав для застосування цих обмежень прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Будь-яких обгрунтованих доказів настання негативних наслідків, у зв`язку із не застосування обмеження права користування вказаним майном прокурором не надано та колегією суддів не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що транспортний засіб використовувався як знаряддя вчинення кримінального правопорушення були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для застосування такого обтяження як заборона користування транспортним засобом не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.

Жодним чином не спростовує указаних висновків та не дає підстав для застосування такого виду обтяження як заборона користування транспортним засобом і надана прокурором копія витягу з інформаційного порталу Національної поліції України «Армор», якою підтверджено факт притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що цей факт не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а відтак і не дає підстав для застосування такого виду обтяження при накладенні арешту на майно як заборона користування транспортним засобом.

Крім того, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя безпідставно наклала арешт на вилучені в ОСОБА_8 гаманець сірого кольору та наявні в ньому грошові кошти 200 доларів США та 1470 грн.

Твердження адвоката про те, що жодних підстав для арешту цих грошових коштів у розумінні вимог ч. 2 ст. 170 КПК України органом досудового розслідування не наведено і в матеріалах судового провадженні такі відсутні, що свідчить і про те, що вони безпідставно визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, апеляційний суд визнає такими, що свого підтвердження не знаходять та повністю спростовуються доданими до клопотання доказами та наведеними вище судженнями.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності застосованого слідчим суддею обмеження прав власників майна завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для його власників чи інших осіб апеляційним судом також не встановлено.

-9-

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин, визначених у ст. 170-173 КПК України, та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_5 , слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; те, що прокурором та адвокатом не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27.03.2025, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000018 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,- без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді