Провадження №: 1-кп/755/997/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2023 року за № 0002677 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києві, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 190, частиною 5 статті 361 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

17 листопада 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 190, частиною 5 статті 361 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2023 року, справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_6 .

Згідно розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року № 842 «Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями», здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 755/17821/23 між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2025 року, справу передано на розгляд судді Дніпровського районного суду міста Києва

ОСОБА_1. І . Суть питання, що вирішується.

В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002677 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 190, частиною 5 статті 361 КК України.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі не менше 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1. Клопотання прокурора.

Клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтоване тим, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому діянні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які повно та всебічно досліджені в ході судового розгляду. В ході судового розгляду кримінального провадження № 0002677 від 28 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190, частиною 5 статті 361 КК України встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений 07 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва за частиною другою статті 190 КК України до 2 років позбавлення волі був звільнений з під варти 21 березня 2025 року на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 20 березня 2025 року.

Вказує, що 26 березня 2025 року, обвинувачений ОСОБА_3 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повідомив суд, що він після звільнення з-під варти тимчасово перебуває у своїх родичів за межами міста Києва. Адреса місця перебування обвинуваченого також була зазначена і його захисником у поданому до суду клопотанні про участь у судовому засіданні 26 березня 2025 року в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_3

26 березня 2025 року, Дніпровським районним судом міста Києва з метою перевірки інформації щодо місця перебування обвинуваченого ОСОБА_3 за вказаною ним та його захисником адресою направлено відповідні запити. Листом-відповіддю від 27 березня 2025 року № 309/02-31, Миропільською сільською радою Сумського району Сумської області, Дніпровський районний суд міста Києва повідомлено про те, що ОСОБА_3 , не зареєстрований та фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до рапорта працівника поліції Сумського РУП ГУНП у Сумській області, під час проведення заходів щодо встановлення місця проживання обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що даний населений пункт підлягає обов`язковій евакуації. У селищі Миропілля відсутнє газопостачання та електроенергія, а також відсутній мобільний зв`язок. Крім цього вказано, що будинок АДРЕСА_3 , частково зруйновано внаслідок бойових дій та не придатний до проживання.

Зазначає, що вищенаведені обставини свідчать про те, що попередньо обвинуваченим ОСОБА_3 суду було надано неправдиві відомості щодо його місця знаходження, а тому його поведінка свідчить про бажання уникати явки до суду та участі у розгляді кримінального провадження.

Також вказано, що враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не виконав покладені на останнього обов`язки ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, неодноразово проігнорував виклики слідчого, змінив місце проживання без інформування слідчого, прокурора та суду, переховувався від органу досудового розслідування та суду. Також ОСОБА_3 , достовірно знаючи про дату та час судового розгляду, будучи звільнений із під варти, до суду на судовий розгляд не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що безумовно свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом першим частини 1 статті 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 в інших кримінальних провадженнях повідомлено про підозри у вчиненні нових кримінальних правопорушень, які станом на теперішній час перебувають на стадії судового провадження в судах.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності та знищення, переховування речей, предметів і документів, які мають значення доказів у кримінальному провадженні, ОСОБА_3 може вчинити інші кримінальні правопорушення, та продовжити скоювати кримінальні правопорушення. Зазначене безумовно свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини 1 статті 177 КПК України.

На переконання прокурора, зазначені обставини свідчать про необхідність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю визначення застави, яка із врахуванням майнового стану обвинуваченого та спричинених збитків має бути не меншою ніж вісімсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ІІ. Позиція сторін щодо заявлених клопотань.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Пояснив, що його підзахисний від суду не переховувався; належним чином судом не викликався, надсилав до суду повідомлення із зазначенням причин неявки в судові засідання; подавав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також має постійне місце проживання. Також вказав, що попередній склад суду не приймав до уваги подані через захисника обвинуваченим ОСОБА_3 копії довідок про стан здоров`я, які свідчили про поважність його неявки в судове засідання, які просив долучити в даному судовому засіданні.

Серед іншого зазначив, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з підстав зазначених у ньому ризиків не обґрунтоване, а тому просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту або носіння електронного засобу контролю, а також зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 176 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є домашній арешт.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За правилами частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою судом також враховано положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статтей 177, 178, 183 КПК України та враховано судом при розгляді клопотань учасників судового провадження.

ІV. Висновки та мотиви суду

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання, суд доходить висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частини другої статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, а також наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою зміни показів; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику втечі обвинуваченого, суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

На думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти зазначеним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому обставини, на які посилається сторона захисту як на підставу зміни запобіжного заходу, на думку суду, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, що його створює обвинувачений для суспільства в цілому.

Крім того, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду.

Суд також враховує при вирішенні даного питання, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що у ОСОБА_3 наявні хвороби, які унеможливлюють перебування його під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинуваченого застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.

Також, слід зазначити, що в судовому засіданні стороною захисту відповідно до положень частини п`ятої статті 132 КПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри (обвинувачення).

Суд зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Також при вирішенні питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд враховує, що право обвинуваченого на доступ до апеляційного суду та апеляційне оскарження кожного судового рішення, у тому числі якими було встановлено тримання під вартою, захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та додатковим протоколом № 7 до Конвенції.

Щодо розумності строку тримання обвинуваченого під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.

Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.

Суд вважає за належне враховуючи обставини справи встановлені в судовому засіданні визначити заставу у розмірі відповідно частини п`ятої статті 182 КПК України у триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, яка в достатній мірі гарантує виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.

При цьому, при визначенні розміру застави, суд зважує не лише на обсяг повідомленого обвинувачення та можливість настання тяжких наслідків для конкретної особи, однак і виходить з тих позицій Європейського Суду, відповідно до яких визначення суми коштів, яку повинна надати особа, виходячи лише з можливих розмірів збитків, не відповідає статті 5 § 3 Європейської Конвенції. Застава повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, іншими ознаками, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися.

Окрім цього, обираючи ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки, згідно положень частини п`ятої статті 194 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які на думку суду є наявними і достатніми для тримання обвинуваченого під вартою, обставини, зазначені у статті 178 КПК України, а також доведеність прокурором під час підготовчого судового розгляду, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, з визначенням розміру застави в сумі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 908 400 гривень. (3 028 грн. х 300).

Керуючись статтями 177-178, 181, 182, 183, 331, 372 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 29 серпня 2025 року включно.

Відповідно до частини 2 статті 197 КПК України, строк тримання під вартою ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання - з 18 год. 30 хв. 01 липня 2025 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілою і свідками у даному кримінальному провадженні;

- докласти зусиль до пошуку роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановивши термін дії обов`язків покладених судом у разі внесення застави - два місяці з моменту внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження та направити для виконання до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва ОСОБА_1