Дата документу 28.08.2025 Справа № 336/1037/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/883/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1037/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Преображенка Пологівського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 08.10.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з одночасним визначенням застави у сумі 60 560 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби за місцем його реєстрації та проживання. Свої вимоги мотивувала тим, що обраний запобіжний захід є занадто суворим, ризики переховування від суду, спотворення речей і документів, які мають значення у справі, а також ризик незаконного впливу на свідків відсутні. Недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не обґрунтовано. На переконання апелянта, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення участі вказаних осіб в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.263 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має. Таким чином, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, законного та стабільного доходу він не має.

Вказані обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був звільнений від відбування покарання з випробуванням. Однак ОСОБА_8 свою злочинну діяльність не припинив та вчинив інкримінований злочин протягом дії іспитового строку згідно вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2023 року за ч.1 ст.309 КК, а також за наявності скерованого до суду обвинувального акта щодо ОСОБА_8 за вчинення аналогічного передбаченого ч.1 ст.263 КК злочину.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи особою раніше судимою, на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

При цьому, всупереч протилежним доводам апелянта, гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання апеляційного суду, не вбачається можливим.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів існування ризиків спотворення речей і документів, які мають значення у справі, а також незаконного впливу на свідків колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлені ризики відносно ОСОБА_8 районним судом встановлено не було.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4