Справа № 346/799/25
Провадження № 11-кп/4808/301/25
Категорія ст.391 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000035 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , із повною середньою освітою, українця, громадянина України, не працює, не одруженого, на утриманні нікого не має, судимого вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2017 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.03.2017 року по 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2018 року вказаний вирок в частині призначення покарання змінено, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, в решті вирок залишено без змін; постановою Верховного Суду від 19.11.2019 року в порядку ч.2 ст.433 КПК України вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2018 року відносно ОСОБА_7 змінено, період попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 04.06.2018 року включно зараховано у строк відбування ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII), в решті судові рішення залишено без змін,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.391 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, суд ухвалив до покарання, призначеного судом ОСОБА_7 за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2017 року за ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2018 року, та остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття ОСОБА_7 визначеного остаточного покарання рахується з 10 квітня 2025 року.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань будучі особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, та яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Обвинувачений, будучи засудженим 27.12.2017 року вироком Рівненського районного суду Рівненської області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, для відбування покарання 23.08.2022 року прибув до Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)». Йому 23.08.2022 року роз`яснено його обов`язки, передбачені законодавством для засуджених до покарання у виді позбавлення волі, та попереджено про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, яка передбачена ст.391 КК України.

За час перебування в установі виконання покарань обвинувачений вчиняв злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, тому був взятий на профілактичний облік як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання у виді позбавлення волі.

Через безуспішне застосування інших заходів впливу, на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду від 16.07.2024 року, до обвинуваченого за порушення вимог режиму відбування покарання судом застосовано стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу на строк два місяці. На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 16.07.2024 року обвинувачений 30.08.2024 року поміщений до приміщення камерного типу ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

В подальшому, за злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, на підставі постанови № 1463 від 26.12.2024 року, обвинувачений 02.01.2025 року поміщений в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань строком на 14 діб.

Однак, будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та попередженим про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, обвинувачений на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та в черговий раз вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, обвинувачений, всупереч вимогам ст.ст. 9, 107 КВК України та статті 2 розділу ІІ, частини 3 додатку 20 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, 15.01.2025 року близько 10 год. 48 хв., будучи згідно з графіком чергування засудженими, які утримуються в камері ДІЗО № 13 на січень 2025 року, черговим по камері, під час проведення покамерної перевірки наявності засуджених у приміщеннях ДІЗО ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» адміністрацією установи, а саме: виконуючим обов`язки начальника установи полковником внутрішньої служби ОСОБА_8 , черговим помічником начальника установи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 , начальником оперативного відділу підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 , заступником чергового помічника начальника установи старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_11 , молодшим інспектором ВНіБ старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_12 , не приступив до виконання свого обов`язку як чергового по камері доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері, під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують, та здійснити прибирання камери. На неодноразову висловлену законну вимогу виконуючого обов`язки начальника установи приступити до виконання свого обов`язку та повторного попередження про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що передбачена ст.391 КК України, обвинувачений у категоричній необґрунтованій формі відмовився від виконання своїх обов`язків, хоча був зобов`язаний і мав можливість їх виконати.

Не погоджуючись з зазначеним вироком в частині призначення покарання, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

Апеляційними доводами є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Проте, суд першої інстанції порушив вимоги зазначених норм права та остаточне покарання за сукупністю вироків призначив у виді 1 року позбавлення волі, яке не є більшим від покарання призначеного за нове кримінальне правопорушення за ст.391 КК України.

Просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання. Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання за санкцією вказаної статті у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного судом ОСОБА_7 за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання у позбавлення волі, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2017 року за ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2018 року, та остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримався.

Перевіривши доводи прокурора про неправильне призначення ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо особа після постановлення вироку, але до повного відбуття призначеного покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання, призначеного за новий злочин, приєднує повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком, і остаточне покарання визначається за сукупністю вироків.

Частина 4 статті 71 КК України передбачає, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції встановлено, що невідбута частина покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком щодо ОСОБА_7 становить 7 місяців 16 днів і призначивши остаточне покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, не дотримався вимог ч.1 ст.71 КК України, оскільки таке остаточне покарання не перевищує ані призначеного покарання за новий злочин, ані невідбутої частини за попереднім вироком.

У такий спосіб, вирок суду першої інстанції не забезпечив реалізації принципу невідворотності покарання та правової визначеності, суперечить нормам матеріального права та підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

З урахуванням вказаного, з метою дотримання вимог ст.71 КК України, а також враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого нового злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово порушував режим відбування покарання, вчинив злочин в умовах відбування попереднього покарання, суд вважає за доцільне приєднати до покарання за новим вироком частину невідбутого строку за попереднім вироком у розмірі 2 місяців позбавлення волі.

Такий підхід до призначення покарання забезпечить відповідність вимогам закону про кримінальну відповідальність, баланс між принципами законності, справедливості, індивідуалізації та превенції, тому остаточне покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі, буде законним, справедливим та відповідатиме правовій природі інституту сукупності вироків.

В решті вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 420 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання призначеного судом ОСОБА_7 за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27.12.2017 року за ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 04.06.2018 року, та остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4