ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2310/25 Справа № 216/5218/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000236 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянку України, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 19.05.2024 року близько 16:30 години, знаходячись на території свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де у останньої, на ґрунті продовжених неприязних особистих відносин із ОСОБА_10 , яка перебувала на території свого домоволодіння, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, виник умисел, спрямований на заподіяння останній тілесних ушкоджень.

Діючи умисно, ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , стоячи біля паркану, що відмежовує їх території домоволодінь, підняла із землі частину цегли, таким чином, підшукала собі знаряддя кримінального правопорушення та, перехиляючись через паркан, надаючи прискорення за рахунок фізичної сили правої руки, кинула частину цегли в ОСОБА_10 , влучивши останній у голову, внаслідок чого заподіяла легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести діб, але не більше 3-х тижнів.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, а також необхідністю збільшення сум, які підлягають стягненню з винної особи. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченої. Зазначає, що суд не врахував відсутність міцних соціальних зв`язків та місця роботи, постійну зміну обвинуваченою своїх показань з метою уникнення відповідальності, антисоціальну поведінку обвинуваченої, відсутність почуття провини за свої дії. Вказує на безпідставне зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу. Наголошує, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є несправедливим та при його визначенні судом не враховано всі негативні наслідки, які настали у житті потерпілої внаслідок умисних злочинних дій обвинуваченої. Просив суд ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років пробаційного нагляду та в повному обсязі задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , стягнувши на її користь з обвинуваченої ОСОБА_8 : матеріальну шкоду в розмірі 5600 грн., 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Заслухавши доповідача, доводи учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, особу винної, яка не судима, не заміжня, дітей не має, законного джерела заробітку на момент скоєння злочину не має, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував усі обставини справи, дані про особу обвинуваченої, тому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів частково погоджується з доводами представника потерпілої про порушення вимог кримінального процесуального закону під час вирішення цивільного позову.

Статтею 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 229,01 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 585,90 грн. в рахунок проведення експертного дослідження у КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» КРВ за послуги з проведення судово-медичної експертизи та надання висновку спеціаліста, який був покладений в основу подальшої проведеної експертом СМЕ судової експертизи, призначеної органом досудового розслідування.

Даний висновок узгоджується з медичною довідкою про звернення від 18.06.2024 року, фіскальним чеком на придбання ліків (каплі) № 6919 від 19.06.2024 року та квитанцією платіжної інструкції № 137307081 від 31.05.2024.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди та розміром витрат на правничу допомогу.

З огляду на роз`яснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та враховуючи характер і глибину душевних, емоційних та моральних страждань і переживань ОСОБА_10 , пов`язаних з відчуванням болю від отриманих тілесних ушкоджень, необхідністю з`явлення на виклики до правоохоронних органів та суду, а також зверненням за отриманням медичної допомоги для поновлення стану здоров`я та непередбачуваними витратами, пов`язаними з ним, вимушені зміни, які настали у житті ОСОБА_10 , необхідність у додаткових зусиллях для організації життя та відновлення його повсякденного укладу та виходячи із тривалості, глибини страждань, явної вини обвинуваченої, із врахуванням принципів розумності та справедливості колегія суддів вважає, що належним розміром моральної шкоди є 20000 грн.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інтереси потерпілої ОСОБА_10 представляв адвокат ОСОБА_9 .

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги ДП № 02/06-24 від 12.06.2024 року, доповнення № 1 до вказаного договору, квитанція № 068894 від 12.06.2024 року на суму 10000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) виконаних робіт від 29.07.2024 року по договору ДП № 02/06-24 від 12.06.2024 року; договір про надання правничої допомоги ДП № 05/07-24 від 29.07.2024 року, доповнення № 1 до вказаного договору, квитанція № 068895 від 29.07.2024 року на суму 10000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) виконаних робіт від 22.08.2024 року по договору ДП № 05/07-24 від 29.07.2024 року, які, суд першої інстанції визнав належними доказами сплати гонорару адвокату.

Разом з цим суд дійшов висновку, що обумовлений сторонами в угоді розмір витрат на правничу допомогу в сумі 20000 грн., є завищеним та неспівмірним з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд з власної ініціативи не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.

При цьому, судом не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Матеріали провадження не містять обґрунтування ОСОБА_8 щодо не співмірності витрат на правничу допомогу та їх зменшення.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, задовольнити його частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 229 гривень 01 копійку в рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 20000 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу та 585 гривень 90 коп. в рахунок проведення експертного дослідження. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 229 (двісті двадцять дев`ять) гривень 01 копійку в рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20000 (двадцять тисяч) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 585 (п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 90 коп. в рахунок проведення експертного дослідження.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: