ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/386/25 Справа № 710/1110/24 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі: прокурора захисника особи, стосовно якої застосований примусовий захід медичного характеру ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000625 за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2025 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кримки, Шполянського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, до якого раніше застосовувалися заходи медичного характеру,

у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.289, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК), застосовано примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації у спеціальному закладі для надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Провадження в частині застосуванні примусових заходів медичного характеру за епізодом щодо викрадення із транспортного засобу акумуляторної батарею «Веста» вартістю 1696,14 гривень, кваліфікація ч.4 ст. 185 КК, закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Запобіжний захід у виді поміщення до закладу психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи залишено ОСОБА_8 до набрання ухвалою законної сили.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , діючи у стані неосудності, тобто вчиняючи суспільно небезпечне діяння, коли він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в наслідок хронічного психічного захворювання, неусвідомлюючи характеру своїх протиправних дій, 05.05.2024 близько 21 години, більш точний час слідством не встановлено, перебуваючи у подвір`ї домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , не ґрунті раптового виниклих неприязних відносин, умисно завдав удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесне ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи справа і кута нижньої щелепи ліворуч, що згідно з висновком судово-медичної експертизи від 31.05.2024 за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Також ОСОБА_8 , 23.06.2024 приблизно о 01 годині 30 хвилин, перебуваючи біля п`ятиповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно, без дозволу власника, шляхом злому невстановленим предметом замка передньої пасажирської дверки автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , проник до його салону, після чого шляхом замикання проводів запустив двигун автомобіля та поїхав на ньому до м. Умань, Черкаської області, до покинув цей автомобіль на стоянці біля магазину по вул. Незалежності, 57.

Крім цього, ОСОБА_8 , під час воєнного стану 23.06.2024 о 07 годині, перебуваючи на парковці біля магазину «Файно Маркет», яка розташована за адресою: вул. Незалежності,57 м. Умань, Черкаської області, діючи повторно, таємно від власника, маючи доступ до автомобіля марки «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким попередньо незаконно заволодів, викрав з цього автомобіля акумуляторну батарею «Веста» вартістю 1696,14 грн, яка належить ОСОБА_11 . Після чого з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_8 , 01.07.2024 близько 19 години, під час воєнного стану, перебуваючи біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , діючи повторно, таємно, скориставшись відсутністю власника, шляхом розбиття скла у правому передньому вікні автомобіля марки «Фольксваген Амарок», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , та який знаходився на узбіччі дороги за вказаною адресою, проник всередину салону даного автомобіля, де із сумки та гаманця, що перебували в салоні цього автомобіля та належать ОСОБА_12 , викрав грошові кошти в сумі 120 доларів США, що станом на 01.07.2024 року, згідно з даних НБУ в перерахунку становить 4854 грн 50 коп., 5 Євро, що станом на 01.07.2024 року, згідно з даних НБУ в перерахунку становить 216 грн, 33 копійки. Після чого з викраденими коштами з місця скоєння злочину зник обернувши їх на свою користь, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 5070 грн, 83 копійки.

Місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КК, ч.1 ст.289 КК, ч.4 ст.185 КК та були вчинені ним у стані, який позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджено висновком судоіво-психіатричної експертизи №386 від 18.067.2024

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі, не заперечуючи доведеності факту вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.289, ч.4 ст.185 КК, прокурор Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить ухвалу змінити, виключити із мотивувальної частини ухвали, а саме з формулювання фактичних обставин, визнаних судом встановленими посилання суду на спрямованість в діях ОСОБА_8 умислу за ч.1 ст.122 КК та повторності за ч.4 ст.185 КК, та виключити із правової кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК кваліфікацію ознаку повторно.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції всупереч положенням ч.1 ст.19, ч.1 ст.32 КК, ч.3 ст.503 КПК у мотивувальній частині ухвали при викладенні встановлених фактичних обставин та при наданні кваліфікації суспільно небезпечним діянням, вчиненим ОСОБА_8 помилково вказав на кваліфікуючу ознаку суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.4 ст.185 КК повторність, а також при викладенні встановлених фактичних обставин щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помилково вказав, що ОСОБА_8 діяв умисно.

Отже, на думку апелянта, висновки районного суду про вчинення неосудною особою суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК повторно, а також про вчинення неосудною особою суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК умисно, ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, що є свідченням неправильного застосування такого закону та порушення кримінального процесуального законодавства.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- захисник, не заперечив проти апеляційної скарги прокурора;

- особа, стосовно якої застосований примусовий захід медичного характеру ОСОБА_8 , заперечив проти апеляційних вимог прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаній процесуальній нормі закону.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального провадження, висновок суду, зроблений у мотивувальній частині рішення про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, і за які до нього застосовані примусові заходи медичного характеру, обґрунтовано зроблений судом на підставі зібраних у встановленому законом порядку та перевірених доказах, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується та не оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній вказує про неправильну кваліфікацію суспільно небезпечних діянь вчинених ОСОБА_8 .

Такі доводи сторони обвинувачення заслуговують на увагу.

Як вбачається з клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру та ухвали суду, суспільно небезпечне діяння, яке водночас, визнано судом установленим, кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК з ознакою повторності, що в даному випадку, на думку колегії суддів апеляційного суду, є неправильним з огляду на таке.

Повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1 ст.32 КК).

Відповідно до ч.1 ст.11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.18 КК суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Отже, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта кримінального правопорушення, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

В свою чергу, згідно із ч.3 ст.503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №386 від 18.07.2024 на періоди часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_8 дій та на теперішній час, він виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної з епізодичним перебігом, частим загостренням параноїдної симптоматики, з проявами вираженого декомпенсованого психопатоподібного дефекту особистості дисоціально-збудливого типу, що ускладнюється зловживанням алкогольними напоями, що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них показання під час проведення з ним слідчих дій та в судовому процесі. За своїм психічним станом потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобіганню вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Таким чином, у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності.

Таку позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 17.03.20 у справі №127/23789/17.

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд, вважає за необхідне виключити із правової кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК, кваліфікаційну ознаку повторність.

Слушними є доводи апелянта і про неправильний виклад у формулюванні фактичних обставин, вказаних судом встановленими, посилання суду на спрямованість в діях ОСОБА_8 умислу за ч.1 ст.122 КК - заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , з огляду на таке.

Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК здійснюється за загальними правилами КПК.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно з ч.2 ст.513 КПК, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду№7від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Статтею 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що місцевий суд уваги не звернув.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

Всупереч викладеному місцевий суд, визнав доведеним вчинення ОСОБА_8 , зокрема, суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК, зазначивши при цьому про наявність умислу, адже виходячи з положень статей 23, 24 КК умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. Тоді як ОСОБА_8 на час вчинення відповідного діяння, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому вказівка суду про наявність умислу є помилковою.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про вчинення неосудною особою суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК, повторно, а також про вчинення неосудною особою суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК, умисно, ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону та порушення кримінального процесуального законодавства, а тому ухвала підлягає зміні, шляхом виключення вказаних посилань з ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 503, 512 КПК, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної частини ухвали, а саме з формулювання фактичних обставин, визнаних судом встановленими, посилання суду на спрямованість в діях ОСОБА_8 умислу за ч.1 ст.122 КК.

Виключити із правової кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК, кваліфікаційну ознаку повторність.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3