справа № 361/3344/23
провадження № 1-кп/361/557/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000395 від 08.02.2023, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Теофіполь Хмельницької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, пенсіонерки, інвалідності не має, утриманців не має, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 приблизно о 14-00 годині, перебуваючи за адресою свого проживання, а саме : АДРЕСА_1 , обвинувачена ОСОБА_4 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , знаходячись в спальній кімнаті вказаного будинку, нанесла ОСОБА_8 , який знаходився у лежачому положенні на підлозі, не менше дев'яти ударів взутими ногами в область грудної клітини та черева, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини та черева у вигляді численних переломів ребер з пошкодженням внутрішніх органів та розвитком крововтрати, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, від якої приблизно через 30 хвилин настала смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Окрім того, в той же день та у той же час, перебуваючи в тому ж місці, ОСОБА_4 нанесла численні удари тупим предметом в область голови та обличчя ОСОБА_8 , чим спричинила йому забійну рану в потиличній області, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я (по відношенню до живих осіб), а також синці на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (по відношенню до живих осіб).

Обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину в скоєному та, будучи допитаною в судовому засідання, докладно розповіла про передумови та обставини вчиненого злочину. Повідомила, що її чоловік ОСОБА_8 з самого початку їх знайомства та спільного життя вчиняв відносно неї насильство, ґвалтував та бив її (навіть вагітну), все їх спільне життя знущався над нею, бували випадки, що вона на роботу ходила із синяками від побоїв, бив вікна в будинку та палив її одяг. Років 25 по тому після чергового її побиття чоловіком вони з ОСОБА_8 розлучилися, однак продовжували проживати в одному будинку, який вони побудували разом і весь цей час він продовжував вчиняти як фізичне, так і психологічне насильство над нею, чотири роки по тому сильно побив її та поламав їй ребра. Вона все життя терпіла знущання з боку чоловіка так як їй нікуди було йти, до того ж вони мали трьох спільних дітей. Після початку війни діти виїхали на західну частину України, обвинувачена з колишнім чоловіком залишилися удвох в будинку, в цей час він постійно напивався та знущався над нею, замахувався сокирою, вона лише захищалася відбиваючись від нього. Додала, що чоловік вчиняв насильство будучи в стані алкогольного сп`яніння, при цьому останнім часом він постійно вживав алкоголь та принижував її, обзивав, виганяв її з будинку, вона вимушена була з кімнати перейти жити в коридор, а щоб менше часу проводити вдома ОСОБА_4 , будучи пенсіонеркою працювала, пізно приїздила з роботи додому переночувати та відпочити, однак жодного разу не могла виспатися, так як ОСОБА_8 щоночі не давав їй спати, проходячи мимо її ліжка постійно гупав по ліжку, обзивав, принижував та погрожував, що негативно впливало на її емоційний стан. Крім обвинуваченої ОСОБА_4 та її колишнього чоловіка ОСОБА_8 в цій же частині будинку також проживали їх дочка із зятем, з яким у обвинуваченої склалися напружені відносини та незадовго до скоєння злочину, а саме 04.02.2023 між ними виник конфлікт із-за сплати комунальних платежів, які повністю оплачувала обвинувачена ОСОБА_4 та запропонувала зятеві платити витрати за комунальні послуги порівну, на що він відмовився в агресивній формі зазначивши, що обвинувачена і так проживає в будинку не маючи права на таке проживання.

Внаслідок постійних нічних знущань чоловіка ОСОБА_4 відчувала себе емоційно виснаженою, та після конфлікту із зятем ОСОБА_4 в ніч з 04 на 05.02.2023 залишилася ночувати на роботі, а потім 05.02.2023 та 06.02.2023 вона ночувала в свого сина ОСОБА_9 в сусідньому селі, якому розповіла про ситуацію, яка склалася у неї вдома, вислухавши син порадив їй збирати кошти на окреме житло. 07.02.2023 ОСОБА_4 після роботи ввечері близько 20-30 години втомлена приїхала додому та лягла відпочивати (її ліжко стояло в прихожій частині будинку), однак знову серед ночі ОСОБА_8 розпочав сварку, говорив, що вона нікому не потрібна і навіщо вона сюди приїхала. Зранку 08.02.2023 дочка із зятем поїхали на роботу, ОСОБА_4 почала готувати собі сніданок, а ОСОБА_8 , який вранці вже був в стані алкогольного сп`яніння, знову почав чіплятися до неї, принижував її словесно, обзивав нецензурною лайкою, замахувався на неї палицею. Вона, не спавши всю ніч, розхвилювалася та, щоб заспокоїтися, випила грам 100 горілки. Десь близько 12 години ОСОБА_8 вже був в стані сильного алкогольного сп`яніння, та після чергових його висловлювань ОСОБА_4 не витримала, зайшла до нього в кімнату і почала його сильно бити руками по обличчю, він в цей час лежав на ліжку, намагався піднятися з ліжка, вона хотіла його штовхнути в ліжко, а він зісковзнув на долівку біля ліжка та не вставав, вона почала його штовхати та бити ногою щоб він вставав, ноги були обуті в бурки, штовхала в бік тулубу, в плече, по голові. Побачила кров у нього на обличчі та на долівці, пішла за ганчіркою, щоб витерти кров, а коли повернулася та почала витирати кров з обличчя побачила, що він вже не дихає, вона зрозуміла, що він помер. Після цього вона зателефонувала дочці, синові та братові у Вінницю та повідомила, що трапилося. Швидку не викликала, так як маючи медичну освіту бачила, що він мертвий та допомогти йому вже не зможуть, до того ж була в шоковому стані, тому зателефонувала дітям, які і викликали швидку медичну допомогу. Також пояснила, що мети вбивати свого колишнього чоловіка в неї не було, в той день в неї стався емоційний зрив внаслідок тривалого домашнього насильства з боку її чоловіка до неї, дуже шкодує про вчинене, усвідомлює, що перевищила свої сили, неодноразово повторювала, що «вбивати не хотіла», «нехай би він жив», «щиро розкаююся, що таке трапилося». Під час дебатів зазначила, що за всі роки адського життя в неї було духовне виснаження, однак вона не бажала такого результату, до якого довів своїми діями саме потерпілий, в скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється, вибачилася перед потерпілою, просить суд її суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що обвинувачена ОСОБА_4 являється дружиною рідного брата потерпілої - ОСОБА_8 , останній неодноразово розповідав ОСОБА_6 про те, що його дружина (обвинувачена ОСОБА_4 ) вчиняє відносно нього насильство, в тому числі фізичне. 16.11.2022 свідок прийшла до брата та стала свідком словесної перепалки між братом ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в ході якої остання говорила, що вона ненавидить ОСОБА_8 . Потерпіла останній раз бачилася із своїм братом ОСОБА_8 05.02.2023, вона приїхала привітати брата з пройдешнім Днем народження. Вийшла дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_10 , яка повідомила потерпілій, що мама (обвинувачена ОСОБА_4 ) погано ставиться до батька, ховає їжу, сварить його постійно. В цей же день брат потерпілої ( ОСОБА_8 ) в розмові повідомив останній про те, що його побила ОСОБА_4 до втрати свідомості, а також інколи кидається на нього з ножем. При цьому потерпіла слідів насильства у брата на час розмови не бачила. Також потерпіла повідомила, що між її братом та ОСОБА_4 були постійні скандали, остання говорила, що ненавидить його. Свідок зазначила, що коли її брат ОСОБА_8 був молодий, можливо він і вчиняв домашнє насильство, однак свідок цього не бачила, вони проживали окремо. Влітку ОСОБА_8 жив в сараї і свідок бачила в нього ознаки насильства - побите обличчя. Також повідомила, що за слів племінниці ОСОБА_10 (дочка обвинуваченої) і ОСОБА_8 і обвинувачена ОСОБА_4 вживали алкогольні напої. 08.02.2023 свідку зателефонувала племінниця ОСОБА_10 і повідомила, що «мама вбила тата». Після цього свідок поїхала в село до брата, біля будинку були працівники поліції, які потерпілу до будинку не впустили. Під час судових дебатів потерпіла свою позицію щодо призначення обвинуваченій покарання не висловлювала, представник потерпілої просить суд призначити обвинуваченій покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Крім особистого зізнання, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується також іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_12 під присягою повідомив суду, що обвинувачена являється його матір`ю, а потерпілий ОСОБА_8 - його батько, вони всі проживали в одному будинку, який поділений на дві половини. З батьками часто бачилися, спілкувалися, з обома батьками в нього були нормальні відносили. Однак між собою батьки останнім часом дуже сварилися, батько зловживав спиртними напоями, однак, чи наносив він матері побої - не бачив, як і не бачив, щоб мати вживала алкогольні напої або била батька. 08.02.2023 він працював, йому зателефонувала матір та повідомила, що вона вбила батька. Коли він приїхав додому мати сиділа на ліжку та плакала, а батько лежав мертвий на підлозі біля ліжка, все його обличчя було в гематомах. На питання щодо причин сварок між батьками свідок вказав, що причини йому не відомі, вважає, що винні у сварках обидва. Також повідомив суду, що коли батько був молодим і здоровим він ображав матір, а останнім часом він був слабкий здоров`ям. Батько зловживав спиртними напоями, а мати все життя працювала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що обвинувачена являється його бабусею, з нею та дідом свідок проживав в одному будинку з дитинства, у нього були добрі відносини з обома. Між бабою та дідом часто були сварки словесні, однак фізичного насильства він не бачив. Дід ОСОБА_14 вживав алкогольні напої, а баба - ні.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомила суду, що вона являється старостою села, ОСОБА_4 знає вже давно, вона раніше працювала в амбулаторії медичною сестрою, про неї від мешканців села лише позитивні відгуки, по роботі також не було ніколи зауважень. Двір у них був завжди чистий і охайний. ЇЇ чоловіка ОСОБА_14 свідок також характеризувала позитивно, щодо зловживань ним спиртними напоями - свідок особисто не бачила, свідок чула від людей про скандали між ними, однак скарги не надходили.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що обвинувачена ОСОБА_4 - її мати, а убитий ОСОБА_8 - її батько, стосунки з обома у свідка були хороші, вони всі проживали в одному будинку : в одній половині будинку свідок, її чоловік, а також мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_8 , а в другій частині будинку - брат свідка із сином. Між самими батьками протягом всього життя стосунки були складними, вони постійно сперечалися, конфліктували, протягом їх подружнього життя були як словесні, так і фізичні конфлікти, ініціатором яких зазвичай був батько, він сильно бив матір на протязі всього життя, вона на роботу постійно ходила в синяках. Батько завжди випивав, а мати - як і всі звичайні люди - в міру на свята. Після вживання алкогольних напоїв батько по відношенні до матері поводив себе агресивно, навіть останнім часом, він міг кинути в матір стільцем. Десь за рік до вбивства батько розповідав свідку, що його ОСОБА_4 побила сапкою, в нього були порізи на руках, однак свідок не бачила, щоб мати била батька. В день вбивства свідок зранку спілкувалася з батьком, а вже десь о 14-00 годині зателефонувала міти та повідомила, що вона мабуть вбила батька. Коли свідок приїхала додому батько лежав в своїй кімнаті на підлозі, а мати плакала, її взуття було в крові та мати говорила, що в неї болить нога. Під час повторного допиту свідок повідомила, що вони з матір`ю інколи сварилися, однак жодного разу мати до неї агресії не проявляла та не погрожувала їй, в тому числі ножом (про що повідомляв свідок ОСОБА_17 ), а також заперечила факт вживання її матір`ю останні місяці алкоголю, повідомила, що ОСОБА_4 ніколи не зловживала алкогольними напоями.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що вона являється сусідкою обвинуваченої ОСОБА_4 , може охарактеризувати її як дуже хорошу людину та хазяйку. ЇЇ чоловік ОСОБА_8 відрізнявся своєю аморальною поведінкою, зловживав алкогольними напоями та вчиняв домашнє насильство, вона як сусідка чула крики і скандали, бачила, як він бив обвинувачену, сусіди захищали ОСОБА_4 він нього, розбороняли та заспокоювати його. Він як нап`ється вів себе агресивно, міг вдома меблі побити, консервацію викинути за паркан, з ним із сусідів майже ніхто не спілкувався із-за його агресії. Обвинувачена ОСОБА_4 алкогольними напоями ніколи не зловживала, працювала на роботі та вдома, виховувала дітей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що з обвинуваченою ОСОБА_4 вони разом працювали в ТЦ м. Бровари, стосунки між ними дружні. Свідок характеризує обвинувачену як відповідальну особу, за весь час роботи вона жодного разу не бачила обвинувачену випивши чи з перегаром. Останнім часом ОСОБА_4 жалілася на скандали вдома, а перед самою трагедією остання навіть просилася переночувати у свідка, однак ОСОБА_19 відмовила, так як не має умов, тому обвинувачена декілька днів ночувала на роботі, а потім її забрав син до себе, а вже 08.02.2023 свідку стало відомо про трагедію, свідок не вірила, що таке могло статися.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_20 , який повідомив, що обвинувачена ОСОБА_4 являється його матір`ю, а загиблий ОСОБА_8 - батьком, останні років 15 свідок проживає окремо від батьків. За час спільного проживання з батьками стосунки між останніми були складні, батько після вживання алкоголю вчиняв вдома сварки, драки, бив матір, вони часто втікали з дому бо перепадало і матері і дітям. Коли свідок проживав окремо йому неодноразово мати скаржилася на батька, що він її б`є, свідок бачив у неї синці. В 2020 році свідок приїхав привітати матір з днем народження, та вона поскаржилася на те, що батько її сильно побив, після чого вони повезли матір в лікарню, де було виявлено, що в неї поламані ребра. Також мати розповідала, що одного разу вона під час сварки також побила батька сапою. Однак мати протягом всього життя була жертвою, батько був агресивним та сильнішим за матір, лише останні півроку батько був слабкий, він скаржився свідку, що йому важко ходити. Мати ніколи не зловживала алкоголем, а батько міг не пити тиждень чи два, а потім пити щодня цілий тиждень, перед трагедією батько був в запої, зі слів матері він пив щодня після дня народження - 3 лютого. В будинку, де проживала матір, в неї не було кімнати, вона проживала на кухні, а за тиждень до трагедії після скандалу зять взагалі вигнав матір з будинку (про це йому розповіла мати), між ними завжди були напружені стосунки. ОСОБА_20 вважає, що ця трагедія сталася із-за того, що роками накоплювався негатив, матері було надзвичайно складно жити в тих умовах, тому в неї урвався терпець, в результаті чого батько загинув.

Аналіз показів цих свідків, викладених вище, відсутність істотних протиріч між ними, їх послідовність, дають підстави дійти висновку щодо їх правдивості. Всі покази свідки надавали будучи попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, під присягою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що він являється зятем обвинуваченої, проживає близько 18 років разом в одному будинку. Останнім часом як ОСОБА_8 так і обвинувачена ОСОБА_4 зловживали спиртними напоями сварилися, спочатку це були словесні сварки, а останній рік ОСОБА_4 почала бити свого чоловіка, кидалася з ножом на нього та на свою дочку ОСОБА_10 (дружину свідка), після чого свідок ОСОБА_17 виставив ОСОБА_4 за двері, а через тиждень після цього сталася ця трагедія. Обвинувачена після початку війни майже кожного дня вживала алкогольні напої. 08.02.2023 свідок з дружиною поїхали на роботу, а вдома залишилися загиблий ОСОБА_8 (він був тверезий), та ОСОБА_4 , а вже близько 12 години зателефонувала дружина свідка та повідомила, що їй зателефонувала матір та повідомила про те, що вона вбила чоловіка. Загиблий був слабкий, свідок не бачив, щоб він бив обвинувачену. Матюкав, однак не бив, він коли тверезий - взагалі нікого не чіпав, а коли вип`є - міг словесно образити, матом кричати. Перед смертю останні 2-3 місяці ОСОБА_8 взагалі не вживав алкогольні напої, а ОСОБА_4 - кожного дня свідок бачив її в стані сп`яніння.

Покази свідка ОСОБА_17 суд оцінює критично, вважає їх упередженими та необ`єктивними з огляду на те, що між свідком та обвинуваченою склалися та тривалий час тривають неприязні відносини, ОСОБА_4 зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно неї її зятем ОСОБА_21 домашнього насильства (т.1 а.с.147,148), за що останній притягувався судом до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.149-150). Факт зловживання ОСОБА_4 спиртними напоями, агресивну та провокативну поведінку останньої в судовому засіданні не доведено, натомість спростовується показаннями всіх допитаних в судому засіданні свідків.

В ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення відмовилася від допиту в судовому засіданні інших свідків сторони обвинувачення, свою відмову мотивували тим, що необхідності у допиті вказаних свідків немає. Сторона захисту не наполягала на виклику для допиту вказаних свідків.

Керуючись вимогами ст. 22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту, а також враховуючи те, що сторони відмовилися від допиту свідків сторони обвинувачення, суд не здійснював допит інших свідків сторони обвинувачення.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням крім того підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою письмових доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України.

Витягом з ЄРДР кримінального провадження №0000395 від 08.02.2023 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 121 КК України (т.1 а.с.158-159). За своїм змістом, витяг про внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України є приводом для початку досудового розслідування, а факти, викладені у названому документі, підлягають перевірці та відповідно до вимог ст. 91 КПК України доведенню.

Дослідженими даними електронного рапорту №3554 від 08.02.2023, відповідно до якого на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що її мати вбила батька (т.1 а.с.164) та електронного рапорту №3555 від 08.02.2023 про надходження на лінію 102 повідомлення від ОСОБА_4 про те, що вона вбила свого чоловіка ОСОБА_8 внаслідок сварки, побила ногами (т.1 а.с.165).

Протоколом огляду місця події від 18.02.2023 разом із фототаблицею та диском з відеозаписом до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_4 , яка розповіла обставини події, а саме що вона в ході сварки наносила удари ногою в область голови та тулуба гр. ОСОБА_8 , що в неї болить права нога, вказала також «не розщітала, не знаю скільки раз увалила», в той же час повідомила, що вона не бажала таких наслідків. В ході огляду в кімнаті №2 будинку виявлено труп ОСОБА_8 , виявлено та вилучено серед іншого фрагмент килима зі слідами РБК з кімнати № 2, скляні пляшки з-під горілки, ганчірку зі слідами РБК з кухні, зріз покривала з ліжка у кімнаті № 2 (т.1 а.с.168-187).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.02.2023 фототаблицею, згідно якого фактично затримано 08.02.2023 гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрювану у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. В ході обшуку затриманої було виявлено та вилучено: змив з правої ноги (пальці) ОСОБА_4 , який поміщено до паперового конверту № 1, кофта світлого кольору зі слідами РБК, яка поміщено до паперового конверту № 2, шкарпетки сірого кольору зі слідами РБК, які поміщені до паперового конверту №3, спортивні штани зі слідами РБК чорного кольору, які поміщені до паперовго конверту №4, змив з лівої руки ОСОБА_4 , який поміщено до паперового конверту № 5, змив з правої руки, які поміщено до паперового конверту № 6, зрізи з нігтевих пластин правої та лівої рук поміщено до паперового конверту № 7, мобільний телефон марки Redmi з наявним IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та наявною сим картою «Київстар» номер НОМЕР_3 поміщено до Спецпакет № INZ 2107371, взуття тряпчане зі слідами РБК, яке поміщено до картонної коробки № 1 (т.1 а.с.226-240).

09.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (т.1 а.с.242-244), а 28.04.2023 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри - у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (т.2 а.с.124-126).

Протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_4 від 24.03.2023 з відеозаписом цієї слідчої дії, з якого вбачається, як під час відтворення події злочину підозрювана розповіла, що цілу ніч ОСОБА_8 її тероризував словесно, вдень також продовжував її обзивати та принижувати, після чого вона зайшла до нього в кімнату, він лежав на ліжку, побила руками, долонями по обличчю і дряпала обличчя, щоб не міг ходити в магазин по горілку. Потім вона випила 100 грам горілки, зайшла в кімнату де знаходився ОСОБА_8 та завдала удари рукою по обличчю, він намагався встати, вона штовхнула його обома руками, після чого він сповз з ліжка і ліг на підлогу під ліжком, ОСОБА_4 нанесла декілька ударів ногою по тулубу та по голові, побачила кров, яку почала витирати ганчіркою, та в цей час побачила, що він не дихає, після чого вона подзвонила дочці ОСОБА_10 і повідомила, що вбила батька (т.2 а.с.19-24).

Із аудіозапису розмови оператора відділу служби 102, що зареєстровані в ЄО Броварського РУП за № 3554 від 08.02.2023 вбачається, що після повідомлення про скоєння кримінального правопорушення на питання оператора «В них там конфлікт стався?» дочка повідомила «Ну… давно вже» (т.2 а.с.26,27).

Протоколом огляду відеозапису від 08.02.2023, долученого ОСОБА_12 , який він записав на відеокамеру свого мобільного телефону: відеозапис починається з вулиці та, зайшовши до будинку в спальній кімнаті, зафіксував на підлозі тіло чоловіка з тілесними ушкодженнями на обличчі та ОСОБА_4 , яка сидить на краю ліжка та каже «я батька вбила», чоловічий голос питає «ну зачем, мама, ну зачем?» після чого заходять працівники поліції і відеозапис зупиняється (т.2 а.с.40-41,43).

Суд при цьому звертає увагу, що дочка повідомляла оператору про вбивство матір`ю батька без особливого хвилювання, як про подію, яка рано чи пізно мала статися, так і реакція сина, який здійснюючи запис на мобільний телефон, без емоцій ставить велосипед до сараю, після чого заходить в будинок та фіксує обстановку в кімнаті, можуть свідчити про ймовірну передбачуваність цими особами такого розвитку подій в їх родині.

Висновком експерта № 76 від 27.04.2023, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені синці в ділянці грудної клітини, численні переломи ребер справа та зліва, перелом тіла грудини в середній третині, пошкодження пристінкової плеври та тканини правої легені в проекції переломів ребер, наявність в правій плевральній порожнині 1100 мл рідкої крові, розрив печінки, забої легень, серця: наявність в черевній порожнині близько 300 мл рідкої крові; малокрів?я внутрішніх органів, численні синці на обличчі та верхніх кінцівках, забійна рана на волосистій частині голови. Смерть ОСОБА_8 настала від закритої травми грудної клітини та черева у вигляді численних переломів ребер з пошкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати. Закрита травма грудної клітини та черева у вигляді численних переломів ребер з пошкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати відноситься до категорії тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпечності для життя, та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Забійна рана в потиличній області відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я (по відношенню до живих осіб). Синці на обличчі та верхніх кінцівках відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я (по відношенню до живих осіб). Виявлені тілесні пошкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Індивідуальні ознаки травмуючих предметів в пошкодженнях не відобразились. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ на час огляду трупу на місці його виявлення між часом настання смерті та оглядом трупа пройшло приблизно 2-3 години. Враховуючи характер та розташування тілесних пошкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , та ступінь розвитку клітинної реакції при судово-гістологічному дослідженні, вважаю, що між часом нанесення тілесних пошкоджень та часом настання смерті потерпілого пройшло приблизно 30 хвилин, на протязі яких здатність до здійснення активних дій потерпілим не виключається. Питання про боротьбу та самозахист не входить до компетенції судово-медичного експерта. Наявність синців в ділянці лівої кисті та правого передпліччя може вказувати про можливий захист від ударів, що наносились. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,54%о, що при житті могло відповідати тяжкому отруєнню алкоголем (т.2 а.с.47-50).

Згідно висновку експертного дослідження № 528 від 17.02.2023, в крові трупа ОСОБА_8 , 1954 р.н., виявлено етиловий спирт в концентрації 3,54%о (т.2 а.с.51).

Відповідно до висновку експерта № 74 від 13.02.2023, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_4 , 1955 р.н., виявлено етиловий спирт в концентрації 0,64 %о (т.2 а.с.51).

Із висновків експертів № 58/ц від 20.03.2023 (т.2 а.с.63-67), №59/ц від 27.03.2023 (т.2 а.с.68-72), №60/ц від 20.03.2023 (т.2 а.с.73-77), №61/ц від 17.03.2023 (т.2 а.с.78-82), №53/ц від 13.03.2023 (т.2 а.с.83-85), №54/ц від 17.03.2023 (т.2 а.с.86-88), №55/ц від 17.03.2023 (т.2 а.с.89-92), вбачається, що сліди крові на чобітках, кофті підозрюваної ОСОБА_4 , на шкарпетці, на спортивних штанах та фрагменті килима можуть походити в тому числі і від підозрюваної ОСОБА_4 , домішок крові потерпілого ОСОБА_8 також не виключається, а з висновку експерта №57/ц від 17.03.2023 (т.2 а.с.93-96), вбачається, що кров, знайдена на фрагменті покривала, могла походити від потерпілого ОСОБА_8 .

Із висновку судово-психіатричного експерта №323 від 06.04.2023 вбачається, що у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , та у теперішній час, вона не виявляла ознак будь-якого психічного розладу. За своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , та у теперішній час, ОСОБА_4 могла та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_4 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру; ОСОБА_4 не виявляє ознак хронічного алкоголізму та наркоманії і застосування лікування від хронічного алкоголізму та наркоманії не потребує. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_4 може приймати участь у судовому розгляді справи. У період правопорушення ОСОБА_4 не знаходилася у будь-якому фізіологічно-нормальному та вираженому емоційному стані, про що свідчать відсутність визначальних ознак. ОСОБА_4 перебувала в стані певного емоційного збудження, яке виникло в ході звичайної конфліктної ситуації, на фоні стану сп`яніння, та не досягло афективної глибини (т.2 а.с.106-111).

Згідно висновку експерта № 09/76 від 27.04.2023, враховуючи характер та розташування тілесних пошкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , закрита травма грудної клітини та черева могла утворитись за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_4 при проведенні слідчого експеримента за її участю. Підозрювана вказує, що нанесла не менше трьох ударів ногою по тулубу, після чого один удар стопою ноги по обличчю. Враховуючи характер та розташування тілесних пошкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа, закрита травма грудної клітини та черева утворилась не менше ніж від дев`яти ударів в ділянку грудної клітини та черева потерпілого, не виключено, взутою ногою. Синці та забійна рана в ділянці голови та обличчя утворились від численних ударів тупим предметом (предметами) (т.2 а.с.112).

Згідно роздруківки з витягу про адміністративні правопорушення вбачається, що з 2014 по січень 2023 року ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно неї протиправних дій, в тому числі домашнього насильства її чоловіком ОСОБА_8 (т.2 а.с.132).

Відомості, які містяться в наданих стороною захисту в судовому засіданні документах - консультаційний висновок спеціаліста від 06.01.2025 та цифрову рентгенографію №9 від 06.01.2025, суд не допускає як докази, так як стороною захисту не здійснено відкриття додаткових матеріалів, отриманих під час судового розгляду, стороні обвинувачення, з огляду на вимоги ч. 11 та ч. 12 КПК України.

Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови про призначення групи прокурорів та слідчої групи, клопотання слідчих, заяви про дозвіл на проведення огляду в будинку, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілої, обвинуваченої, ухвали слідчих суддів, запити, супровідні листи, та інші), не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, однак підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

В ході судового розгляду суд, відповідно до ст. 22 ч. 6 КПК України, п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: була допитана обвинувачена, потерпіла, свідки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту. Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненому злочині у судовому засіданні доведена повністю поза розумним сумнівом, а її дії, що виразилися у нанесенні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, яке в ході закономірного розвитку причинно-наслідкового зв`язку безпосередньо потягло смерть ОСОБА_8 , можливість настання якої обвинувачена не передбачала, хоча повинна була і могла передбачити, підлягають кваліфікації умисним тяжким тілесним ушкодженням за ч. 2 ст. 121 КК України за ознакою такого, що спричинило смерть потерпілого, як роз`яснював Пленум Верховного Суду України в п.п. 22, 26 постанови № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Суд зазначає, що саме про умисел на нанесення тілесних ушкоджень свідчить поведінка обвинуваченої після того, як вона декілька разів ударила ОСОБА_8 в обличчя, по голові та по тулубу, це підтверджує, що умисел обвинуваченої був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а тому відповідальність настає за тілесні ушкодження, які було заподіяно фактично.

Приймаючи рішення про спрямованість умислу винної особи, суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, суд враховує й взаємостосунки винної з потерпілим, події, що передували злочину, дані про поведінку винної та потерпілого як до так і після вчинення посягання.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то її настання на боці винуватої особи мається лише необережна форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, в наслідок якого наступили невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд також враховує, що обвинувачена позбавила життя свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 внаслідок збігу тяжких сімейних та інших обставин, про що також зазначено на сторінці 10 висновку судово-психіатричного експерта №323 від 06.04.2023: «Аналіз сімейної ситуації дозволяє визначити, що на протязі тривалого періоду у підекспертної відбувалося накопичення негативних переживань образи, обурення, приниження, незадоволення поточною ситуацією (часті конфлікти, неправильна з її точки зору поведінка чоловіка). Дана проблемна ситуація носила характер чергової та звичної. Тобто, ситуація правопорушення виникла під час звичної конфліктної ситуації, на фоні стану алкогольного сп`яніння, супроводжувалася переживаннями образи та обурення, протікала по типу певного емоційного збудження, яке не досягло афективної глибини, про що свідчить відсутність характерних визначальних ознак».

При цьому суд зазначає, що досліджуючи механізм конкретного злочину, необхідно ретельно вивчати не лише особу злочинця, а й особу жертви. Важливо, що переважно злочини відбуваються через значний внесок жертви в те, що з нею сталося, тому злочин можна вважати результатом дій обох злочинця і жертви.

Роль жертви в кримінологічному механізмі конкретного злочину може бути як зовсім нейтральною, так і максимально провокаційною, такою, що спонукає до вчинення злочину. У віктимологічному контексті жертва залишається такою навіть тоді, коли її дії є протиправними, а вона стала жертвою в результаті відображення посягання.

Суд вважає, що з огляду на обставини справи, які судом встановлені в судовому засіданні з належних та допустимих доказів (показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ), потерпілий ОСОБА_8 мав до вчинення відносно нього злочину поведінку, яка була максимально провокативною, тобто, такою, яка фактично спровокувала вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 злочину.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обставинами суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; повне визнання обвинуваченою своєї вини у скоєному, віктимна поведінка потерпілого, яка передувала вчиненню злочину та певним чином стимулювала неправомірні дії обвинуваченої, та вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обтяжуючою покарання обставиною суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо існування таких обставин, які обтяжують вину обвинуваченої ОСОБА_4 , як вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою особа перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Свою незгоду суд обґрунтовує тим, що хоча в Україні і введено воєнний стан, який діяв на час скоєння даного кримінального правопорушення, однак дана обставина жодним чином не свідчить про скоєння злочину з використанням умов воєнного стану, зважаючи на фактичні обставини справи, те що конфлікт між обвинуваченою та потерпілим стався на ґрунті тривалих неприязних відносин, а тому, на переконання суду, відсутній зв'язок між вчиненим кримінальним правопорушення та діючим в країні воєнним станом. Також суд не вбачає підстав для врахування обтяжуючими обставинами вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою особа перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку виходячи з того, що шлюб між обвинуваченою та потерпілим був розірваний і обвинувачена лише проживала в будинку не маючи іншого житла, при цьому суд враховує, що сама обвинувачена також являється особою похилого віку.

Даючи оцінку особистості обвинуваченої ОСОБА_4 суд вважає, що вона не є особою суспільно небезпечною, яка здатна на системне вчинення кримінальних правопорушень.

Так, при дослідженні даних про особу обвинуваченої судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася (т.2 а.с.14), під час досудового розслідування та судового розгляду вона своїми щирими показаннями активно сприяла проведенню кримінального провадження стосовно неї та швидкому розслідуванню всіх обставин вчиненого нею діяння, не переховувалася від слідства та суду; будучи особою пенсійного віку працювала, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно (т.1 а.с.78, т.2 а.с.11,16); утриманців не має; не є особою з інвалідністю, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра (т.2 а.с.12,13), свою вину визнала, висловлювала щирий жаль з приводу скоєного та вибачилася перед потерпілою, також суд враховує те, що саме систематична протиправна поведінка у вигляді домашнього насильства як фізичного так і психологічного характеру з боку колишнього чоловіка ОСОБА_8 , а також байдужа, пасивна поведінка їх спільних трьох дорослих дітей до цієї ситуації призвела до такого трагічного наслідку.

Злочин вчинений обвинуваченою ОСОБА_4 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я особи, водночас зазначені вище конкретні обставини знижують ступінь її небезпечності для суспільства. При цьому мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Частиною 1 статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов'язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд за стійким внутрішнім переконанням знаходить, що ступінь тяжкості злочину за ч. 2 ст. 121 КК України з урахуванням майнового і сімейного стану ОСОБА_4 , її віку, характеру просоціальної спрямованості особистості, істотно знижена зазначеними у вироці пом`якшуючими покарання обставинами, на підставі чого в силу ст. 65 КК України необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі, визначивши його строк згідно з ч. 1 ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

"Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02.11.2004 №15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим... Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права..."

Суд звертає увагу на позицію потерпілої, яка отримала значний моральний біль в зв'язку з втратою рідного брата, та представник якої наполягала на найсуворішій мірі покарання. Разом з тим, суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов'язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги. Справедливість покарання повинна визначатись з точки зору врахування інтересів усіх суб'єктів кримінально-правових відносин. Покарання має відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що до вчинення даного злочину обвинувачена не була помічена у будь-яких інших протиправних діях.

Вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, в якому Суд зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Так, ч. 1 ст. 75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що з урахуванням тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та її характеризуючих обставин, які були досліджені судом, усвідомлення останньою протиправності своєї злочинної поведінки, враховуючи її похилий вік та відомості про стан здоров'я (т.1 а.с.207-209), відсутність судимостей та позитивні характеристики по місцю проживання та роботи, тому до ОСОБА_4 доцільно застосувати такий вид покарання як позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років, з застосуванням положень ст. 75, ст. 76 КК України, оскільки обвинувачена не являється суспільно небезпечною особою, здатною на систематичне вчинення правопорушень, тому її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховує тяжкі наслідки скоєного та наявність обтяжуючої покарання обставини, тому вважає за доцільне з метою виконання приписів статей 50 та 65 КК встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення, а саме строк затримання з 08.02.2023 по 05.04.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 06.04.2023 по 06.07.2023 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту закінчився та в подальшому не обирався, враховуючи вид покарання та порядок його відбуття підстави для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої в дохід держави.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_4 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 та ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 08.02.2023 по 05.04.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 06.04.2023 по 06.07.2023 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту закінчився та в подальшому не обирався.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-фрагмент килима зі слідами РБК, скляну пляшку 0,5л «Горілка» зі слідами РБК, 2 скляні пляшки 0,5л «Горілка» та 1 скляну пляшку 0,37л «Козацька Рада», ганчірку зі слідами РБК з кухні, зріз покривала з ліжка у кімнаті № 2, кофту світлого кольору зі слідами РБК, шкарпетки сірого кольору зі слідами РБК, спортивні штани зі слідами РБК чорного кольору, взуття тряпчане зі слідами РБК, зразок крові ОСОБА_4 , зрізи нігтевих пластин ОСОБА_4 , змив з правої ноги гр. ОСОБА_4 , сліди папілярних узорів, змиви з лівої та правої руки ОСОБА_4 - знищити;

-мобільний телефон марки Redmi з наявним IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою «Київстар» номер: НОМЕР_4 - повернути обвинуваченій ОСОБА_4 ;

-1 дактилокарта ОСОБА_4 - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3020,48 грн. (три тисячі двадцять грн. 48 коп.).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1