Суворовський районний суд міста Одеси
Справа №523/2742/25
Провадження №1-кс/523/562/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні, в приміщенні суду, в режимі відеоконференції, клопотання слідчого в кримінальному провадженні №0000164 від 03 лютого 2024 року, за ознаками ч.3 ст.368 КК України,про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0000164 від 03 лютого 2024 року, за ознаками ч.3 ст.368 КК України,про накладення арешту на вилучене 06 лютого 2025 року за місцем проживання ОСОБА_5 майно.

Дослідивши клопотання, подані сторонами матеріали, отримавши пояснення слідчого та прокурора - в підтримку внесеного клопотання, а також заперечення сторони захисту (про порушення слідчим строку звернення із клопотанням, про неналежність постанови слідчого про визнання вилученого майна в якості речових доказів до даного кримінального провадження, а також можливу недопустимість та неналежність отриманих доказів), допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов наступного.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розслідуються обставини систематичного вимагання та одержання неправомірної вигоди службовими особами Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі управління) від фізичних осіб - кандидатів на отримання документів, що надають право на полювання.

06 лютого 2025 року начальника управління ОСОБА_5 було затримано слідчим в порядку ст.208 КПК України, а наступного дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

06 лютого 2025 року за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року (справа №947/24611/24, провадження №1-кс/947/2240/25) було проведено обшук, під час якого слідчим виявлено та вилучено: папку синього кольору, із роздруківками та нормативною документацією стосовно мисливських угідь; блокнот чорного кольору та банківську картку Monobank, емітовану на ім`я ОСОБА_5 ; які поміщено до сейф пакету №L001591; ноутбук марки «Lenovo B590», s/n WB11194562, з зарядним пристроєм, який поміщено до сейф пакету №L001588; банкноти долари США на загальну суму 4100 доларів США; банкноти Євро на загальну суму 600 Євро; які поміщено до сейф пакету №S001296.

07 лютого 2025 року постановою вищезазначеного слідчого вилучене майно було визнано в якості речових доказів та долучено до кримінального провадження.

Слідчим в судовому засіданні пояснено про ненавмисно допущені ним описки в даті постановлення зазначеного процесуального рішення (вступна частина - 27 січня 2025 року, замість вірної 07 лютого 2025 року), а також в даті вилучення майна (резолютивна частина - 02 червня 2025 року, замість вірної 06 лютого 2025 року), що були обумовлені значим обсягом процесуальних рішень та дій, які слідчий здійснював та приймав впродовж 06-07 лютого 2025 року щодо трьох затриманих підозрюваних та проведених численних обшуків. Всупереч протилежних доводів сторони захисту, слідчий суддя погоджується із тим, що такі описки мають виключно технічний характер, а сама постанова є належною до чинного кримінального провадження, оскільки в змісті її мотивувальної частини зазначаються результати процесуальних дій, здійснених саме 06 лютого 2025 року в провадженні №0000164 від 03 лютого 2024 року, за ознаками ч.3 ст.368 КК України.

О 22 годині 50 хвилин 07 лютого 2025 року 15 клопотань про арешт майна, а також 3 клопотання про обшук в чинному кримінальному провадженні первинно було спрямовано до Київського районного суду м. Одеси, що підтверджено змістом накладної №1546 кур`єрської служби доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин». Відсутність опису вкладень стосовно спрямованої поштової кореспонденції є його певним недоліком, проте, слідчий суддя поза розумним сумнівом погоджується із отриманими в суді усними поясненнями слідчого про належність одного із спрямованих клопотань безпосередньо до даного судового провадження.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року клопотання про арешт майна було повернуто прокурору для усунення його недоліків. Із змісту наданого слідчим супровідного листа прокурора №6359-25/мк від 18 лютого 2025 року вбачається, що до Одеської обласної прокуратури копія такої ухвали слідчого судді надійшла лише 18 лютого 2025 року. Відповідно ж до відтиску штампу канцелярії Суворовського районного суду м. Одеси клопотання про арешт вилученого майна повторно надійшло до суду 21 лютого 2025 року. Таким чином органом досудового розслідування було дотримано строк звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2 та 6 ст.22 КПК України).

Тобто слідчий під час судового розгляду клопотання, до моменту видалення слідчого судді до нарадчої кімнати для постановлення остаточного судового рішення, вправі як змінити, так і доповнити клопотання шляхом долучення до первісних матеріалів інших документів. Такі ж самі права на подання суду доказів має і протилежна сторона.

Слідчим в судовому засіданні пояснено, що вилучені в житлі ОСОБА_5 банківська картка, блокнот, ноутбук можливо підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. При цьому ноутбук може містити наявну та видалену інформацію як про спілкування між учасниками розслідуваних подій, так і про виготовлення документів (проектів документів), які мають доказове значення в провадженні. Відновлення видалених файлів (фото, відео тощо) та пошук наявних файлів на зазначеному пристрої проводиться із застосуванням спеціалізованого технічного обладнання та криміналістичного забезпечення, що в ході попереднього огляду вилученого мобільного телефону безпосередньо під час обшуку житла підозрюваного зробити неможливо.

Так, в судовому засіданні слідчим надано письмове доручення №3304/16-05/25 від 25 лютого 2025 року Другому оперативному відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, з якого доручення зазначеному підрозділу на проведення огляду вищезазначеного вилученого майна.

Окрім того, слідчим надано супровідний лист №16-05-127-25/експ від 24 лютого 2025 року до Одеського НДІСЕ МЮ України, з якого вбачається спрямування до цієї експертної установи постанови про призначення судової технічної експертизи документів, а також грошових коштів, питання про арешт яких вирішується в даному судовому провадженні, в якості об`єктів експертного дослідження.

Слідчим пояснено, що огляд зазначеного ноутбуку та експертиза вилучених грошових коштів до теперішнього часу не завершені.

Окрім того, на думку слідчого та прокурора, вилучена банківська картка може бути засобом, на який надходили безготівкові грошові кошти від протиправної діяльності підозрюваного.

Суспільний інтерес в неупередженому завершенні досудового розслідування даного кримінального провадження, а також обставини розслідуваних кримінальних правопорушень вимагають мінімального втручання слідчого судді у самостійність слідчого та прокурора у виборі тактики проведення досудового розслідування, переліку та обсягу проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та у прийнятті ними процесуальних рішень.

Так, не виключається, що вилучене в житлі підозрюваного майно можливо підшукано, виготовлено, пристосовано чи використано як засоби вчинення кримінального правопорушення, (або) зберегло на собі його сліди, що відповідає положенням ч.1 ст.98 КПК України, тобто вилучене майно містить ознаки речових доказів, а також може бути об`єктами огляду та експертизи.

Довід захисника про недопустимість поданих слідчим доказів, є передчасним.

Так, відповідно до положень ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Слідчий суддя констатує, що всі вище перелічені докази слідчого, допустимість яких оскаржується, фактично досліджені під час судового розгляду та долучені до судового провадження, а відтак відсутня практична необхідність припинення їх дослідження.

Окрім того, оцінці у суді підлягають як кожен окремий доказ, так і вся сукупність зібраних в кримінальному провадженні доказів. Передумовою виконання вимоги оцінки доказів у їх сукупності є повне, всебічне та об`єктивне виявлення і дослідження доказів, сукупність яких формується як у ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду в якості додаткових доказів, що допускає положення ч.11 ст.290 КПК України, а відтак, суд повинен ретельно досліджувати всі докази у провадженні.

Недослідження будь-якого доказу, що має істотне значення для з`ясування фактів означає порушення принципу оцінки доказів у їх сукупності, тому що в цьому випадку відсутня ознака сукупності поєднання всіх доказів у провадженні (ч.1 ст.94 КПК України).

Також вищезазначені норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматичне тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Таким чином, як оцінка слідчим суддею кожного із окремих запропонованих стороною захисту доказів з питань їх допустимості до моменту завершення з`ясування обставин кримінального провадження та їх перевірки всією сукупністю доказів (що можливе лише у випадку судового розгляду кримінального провадження, яке б надійшло до суду за обвинувальним актом), так і з`ясування на цій стадії процесу того, в чому саме полягають можливо допущені порушення прав і свобод особи та яких суттєвих умов вони стосувалися, також є передчасною.

Також прокурор та слідчий вважають, що вилучені в житлі ОСОБА_5 грошові кошти належать саме останньому, обґрунтовуючи це відповідними даними фінансової декларації підозрюваного за 2023 рік (про наявність станом на 31 грудня 2023 року особистих грошових активів в розмірі 12000 доларів США).

Санкція ч.3 ст.368 КК України, у вчиненні якої ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, та відповідно до ч.5 ст.12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Метою накладення арешту є забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Не погоджуючись із зазначеним, сторона захисту заявляє про належність вилучених коштів дружині підозрюваного ОСОБА_7 , яка, будучи допитаною в суді в якості свідка, пояснила, що відкладала із заробітної плати частину коштів, з наміром придбання для себе автомобіля. При цьому стороною захисту надано до суду довідку про доходи свідка за 2024 рік, із якої вбачається, що офіційно нарахована їй заробітна плата дорівнювала 952884 грн.

Таким чином, прокурором з однієї сторони, та стороною захисту з іншої сторони, висунуто та обґрунтовано дві протилежні версії походження вилучених в житлі подружжя ОСОБА_8 готівкових грошових коштів в іноземній валюті.

Слідчий суддя констатує, що надати поза розумним сумнівом перевагу одній із висунутих версій на цій стадії неможливо, оскільки суспільний інтерес в неупередженому завершенні досудового розслідування даного кримінального провадження, а також обставини розслідуваних кримінальних правопорушень вимагають мінімального втручання слідчого судді у самостійність слідчого та прокурора у виборі тактики проведення досудового розслідування, переліку та обсягу проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та у прийнятті ними процесуальних рішень.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зазначена мета досягається шляхом зібрання та надання правової оцінки усієї сукупності доказів, в тому числі проведенням допитів підозрюваних, свідків, витребуванням речей та документів, призначенням та отриманням результатів різних видів експертиз, здійсненням інших слідчих та розшукових дій, що в даний час ще не завершено, а тому передчасно стверджувати про неправомірність дій слідчого в даному кримінальному провадженні в аспекті тимчасового вилучення майна, яке містить ознаки речових доказів, та наступного звернення до слідчого судді із клопотанням про його арешт.

З урахуванням викладеного, необхідно дійти загального висновку, що накладення арешту на вилучене майно обумовлюється необхідністю збереження речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, що відповідає вимогам пункту 1 ч.2 ст.167, пункту 3 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.167-173 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі пункту 1 ч.2 ст.167, пункту 3 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою збереження майна, яке має ознаки речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, в кримінальному провадженні №0000164 від 03 лютого 2024 року, за ознаками ч.3 ст.368 КК України, накласти арешт на вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , наступне майно: папку синього кольору, із роздруківками та нормативною документацією стосовно мисливських угідь; блокнот чорного кольору та банківську картку Monobank, емітовану на ім`я ОСОБА_5 ; які поміщено до сейф пакету №L001591; ноутбук марки «Lenovo B590», s/n WB11194562, з зарядним пристроєм, який поміщено до сейф пакету №L001588; банкноти долари США на загальну суму 4100 доларів США; банкноти Євро на загальну суму 600 Євро; які поміщено до сейф пакету №S001296.

Дозволити слідчому, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000164 від 03 лютого 2024 року, за ознаками ч.3 ст.368 КК України, самостійно визначитись з місцем та суб`єктом зберігання вищезазначеного арештованого майна до часу остаточного вирішення його долі правомочним органом.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення, а ув`язненим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1