№ 1-кп/756/843/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представник обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Києві Оболонського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 29.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Вороне Жашківського району Черкаської області, громадянина України, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушенн, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2024 року за № 0000477, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 призначено на посаду поліцейського взводу № 3 роти № 1 полку поліції особливого призначення № 1, відповідно наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 22.10.2020 № 869 о/с.

Наказом ГУНП у м. Києві № 143 дск від 20.01.2023 з 23 січня 2023 року до особливого розпорядження ОСОБА_4 з вогнепальною зброєю, а саме: пістолетом Макарова серії НОМЕР_2 , 1991 р.в., та 16 набоями до нього, автоматом Калашникова складним модернізованим № НОМЕР_3, 1974 р.в. та 120 набоями до нього відряджено до складу зведеного полку Національної поліції України «Сафарі».

Наказом Національної поліції України від 15.02.2023 № 195 о/с обвинуваченого з 22 лютого 2023 року призначено на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПОП № 1 (штурмовий полк «Сафарі») ДПОП «ОШБ «Лють».

23 січня 2023 року у невстановлений слідством час у приміщенні полку поліції особливого призначення № 1 ГУНП у м. Києві обвиОСОБА_4 отримав закріплену за ним табельну вогнепальну зброю пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , 1991 р.в., та 16 набоїв до нього.

Так, 28 лютого 2023 року прибдизно о 22 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де розпивали алкогольні напої.

В подальшому, 01 березня 2023 року близно 04 години 00 хвилин, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 взяв закріплену за ОСОБА_4 табельну зброю - пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , споряджений 8 патронами калібру 9х18 з маркуванням «Форт 9mmMakarov», передав його ОСОБА_4 , та висловив прохання щодо демонстрації останнім імітації здійснення пострілу.

Здійснивши на прохання ОСОБА_8 імітацію пострілу ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про небезпечні властивості вогнепальної зброї та бойових припасів, а також про відсутність у ОСОБА_8 передбаченого законом дозволу на носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, передав пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , споряджений 8 патронами калібру 9х18 з маркуванням «Форт 9mmMakarov», ОСОБА_8 .

Отримавши від ОСОБА_4 пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , споряджений 8 патронами калібру 9х18 з маркуванням «Форт 9mmMakarov», ОСОБА_8 відвів затвор у заднє крайнє положення, дославши патрон до патронника, натиснув на спусковий гачок, внаслідок чого здійснив постріл, влучивши у голову ОСОБА_7 , від чого остання померла.

1.2. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у передачі вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор ОСОБА_3 ,вважала, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

2.1.2. У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , підтримала позицію прокурора. Також, зазначила, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, має нагороди, безпосередньо бере участь у бойових діях з 2022 року та просить врахувати щире каяття. Щодо міри покарання підтримала позицію прокурора.

2.1.3. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не висловив свою позицію, повністю підтримав позицію захисника. Щодо міри покарання, підтримав позицію прокурора.

3. Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорював обставин викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, також дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд розцінює показання ОСОБА_4 , як належні, допустимі та достатні докази його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини кримінального правопорушення, а саме: передача вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

4. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

4.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому каявся, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

4.2. Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

4.3. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Тобто, передбачені п. 1 ч.1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).

4.4. Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

4.5. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у щирому каятті та активному сприянні розкриттю кримінального правопорушення. Наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що матеріальна шкода не завдана.

Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні малолітні та не повнолітні осіб немає,, військовослужбовець В/Ч НОМЕР_1 , нагороджений медаллю «За відвагу», нагороджений нагрудним знаком «За відвагу», не одноразово отримував листи подяки, на військовій службі характеризується позитивно, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває та не перебував.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено. Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

5.3. Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Суд вважає, що щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, усвідомлення обвинуваченим наслідків своїх дій, відсутність судимостей, можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, беззаперечно визнав вину, тяжких наслідків від його дій не настало, активно сприяв в розкритті злочину, матеріальна шкода не завдана, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. ст. 75,76 КК України.

Відтак, суд дійшов висновку звільнити ОСОБА_4 від відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Отже, суд вважає, що відповідно до ст. 76 КК Українина ОСОБА_4 необхідно покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

6.2. Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено.

6.3. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

6.4. Речовий д кази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 50, 51, 65, ст. 309 КК України, ст. ст. 349, 369-374, 376 КПК України , суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або перебування;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з випробувальним строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 22 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1