ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/529/23

Провадження № 11-кп/4820/707/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.ч. 4,6 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024, у кримінальному провадженні №0001261,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, до 09 лютого 2025 року.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, а саме: незаконного впливу на потерпілу та свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення. А тому з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , особи обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю або взяття його на поруки. Звертає увагу, що перебуває під вартою більше двох років. Вказує на недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Посилається на те, що ризики, зазначені в ухвалі суду, є недоведеними. Окрім того, у клопотанні про продовження варти не зазначено обґрунтувань щодо неможливості застосування йому більш м`якого запобіжного заходу та не надано вагомих і переконливих доказів. Зазначає, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, міцні соціальні зв`язки та хорошу репутацію, з 2014 року займається волонтерською діяльністю, допомагає ЗСУ, приймав безпосередньо активну участь в обороні та захисті нашої держави, зокрема несенні служби на блокпостах м. Полонного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд, під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою, скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,6 ст.152, ч.1 ст. 263 КК України, з яких кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.4,6 ст.152 КК України є особливо тяжкими злочинами, санкція ч.4 ст.152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, санкція ч.6 ст.152 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України є тяжким злочином; потерпілою у кримінальному провадженні є малолітня особа; обвинувачений не одружений, не працює, не судимий в силу ст.89 КК України; свідки не допитані.

До закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовженого обвинуваченому ОСОБА_6 , судове провадження завершити не є можливим.

Тому, з урахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, особливої суспільної небезпеки, інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: ризики переховування від суду; незаконного впливу на потерпілу та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Застава обвинуваченому ОСОБА_6 судом не визначалася, оскільки він обвинувачується у вчинення злочину із застосуванням насильства.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить обвинувачений, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Апелянт посилається на те, що стороною обвинувачення зібрані докази з порушенням норм КПК України, а тому вони є недопустимими, на неналежну оцінку доказів та недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На що колегія суддів зазначає, що на даному етапі кримінального провадження, а саме під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд, під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про відсутність підстав для продовження йому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не заслуговують на увагу, з огляду на вищевикладене.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду.

Продовжуючи відносно обвинуваченого ОСОБА_6 найсуворіший запобіжний захід, суд першої інстанції врахував, не лише суворість можливого покарання, про що вказує в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а й усі обставини визначені у ст. 178 КПК України.

Необґрунтованими є твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що прокурором не надано доказів того, що він має намір вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так кримінальний процесуальний закон не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Не можуть бути підставою для обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, посилання апелянта на тримання його під вартою понад два роки, оскільки тривалість тримання ОСОБА_6 під вартою зумовлена потребами кримінального провадження. Посилання в апеляційній скарзі на наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, хорошої репутації, на те, що він займається волонтерською діяльністю, допомагає ЗСУ, на законність ухвали суду не впливають, оскільки зазначені обставини не є визначальними та такими, що давали б суду підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч.ч. 4,6 ст. 152, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2