№ 1-кс/756/22/25
У Х В А Л А

іменем України

30 січня 2025 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0001208, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2024,

в с т а н о в и в:

14 листопада 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують, що Оболонським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування, а Оболонською окружною прокуратурою м. Києва процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001208. Однак вказані органи проявляють бездіяльність в частині проведення досудового розслідування та, зокрема, накладення арешту на майно заявників.

Вказаним клопотанням, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі статей 170-173 КПК України, просять накласти арешт на нерухоме майно мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1, заяви яких додають до клопотання.

У судове засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та уповноважений прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва - не з`явилися, про час та місце проведення якого, повідомлялись належним чином.

Від прокурора ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення клопотання про арешт майна заперечує. Також, вказаною заявою прокурор надала суду матеріали кримінального провадження № 0001208.

При цьому, від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на необхідність залучення додаткових осіб до розгляду клопотання, а також проведення слідчих (розшукових дій).

Так, приймаючи рішення про розгляд клопотання за відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слідчий суддя виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Європейським судом з прав людини, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (п. 69 рішення у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005).

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки.

На підставі вищевказаного, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про арешт майна за наявними матеріалами та матеріалами кримінального провадження, які надані прокурором.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження №0001208, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 постановою від 04.12.2024 визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0001208.

При цьому, ОСОБА_3 , на даний час такого статусу, згідно матеріалів кримінального провадження, не має, однак є заявницею.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України передбачено загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 171 цього Кодексу з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При цьому, як убачається з приписів ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України сторонами кримінального провадження є: з боку обвинувачення - слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, встановлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Системний аналіз норм процесуального закону свідчить про те, що потерпілий може виступати в якості сторони обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження і користуватися всіма правами сторони обвинувачення лише у разі відмови прокурора від підтримання публічного обвинувачення в суді, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення у суді (ст. 340 КПК України) або зміни прокурором обвинувачення і поставлення питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, коли потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі (ст. 338 КПК України).

У всіх інших випадках потерпілий не є стороною кримінального провадження і займає самостійну позицію як учасник кримінального провадження.

Положеннями статей 56, 57 цього Кодексу визначено коло прав і обов`язків потерпілого у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право, зокрема, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження; подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання; а також користуватися іншими правами, передбаченими КПК України.

Отже потерпіла, якою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, окрім як за наявності цивільного позову, оскільки нормами процесуального Кодексу не передбачено постановлення ухвали слідчим суддею про накладення арешту на майно за клопотання потерпілого.

Разом з цим, клопотання, матеріали додані в його обґрунтування та матеріали кримінального провадження не мають жодних відомостей щодо наявності цивільного позову ОСОБА_4 .

Вказані висновки слідчого судді знаходять своє відображення у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 (справа № 161/19398/17; провадження № 51-8733км18).

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту на майно відсутні, оскільки, на даний час, відсутній цивільний позов у кримінальному провадженні, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Водночас, потерпіла ОСОБА_4 , за відсутності цивільного позову, має право ініціювати питання про накладення арешту на майно перед слідчим, дізнавачем або прокурором шляхом подання відповідного клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0001208, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2024, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1