Справа №463/7186/24
Провадження №1-кс/463/2816/25
УХВАЛА

слідчого судді

31 березня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,

встановила:

представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту майна, арешт на яке накладено згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2024 року, у кримінальному провадженні № 0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України., а самена транспортний засіб марки марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події 30.07.2024, а саме на транспортний засіб марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в.; мотоцикл марки «TEKKEN» р.н. НОМЕР_3 , 2023 р.в. Накладення арешту на вказане майно було необхідним для забезпечення кримінального провадження, а саме - для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій. На даний час транспортний засіб марки марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в. оглянутий експертами в рамках призначених слідчим експертиз, а тому відпала потреба у подальшому арешті. Окрім цього водій автомобіля ОСОБА_4 не є підозрюваним по даному кримінальному провадженні, цивільний позов не заявлений. Обставини, які були враховані слідчим суддею при накладенні арешту на майно, на даний час перестали існувати, а тому в подальшій забороні, зокрема користуватися майном не існує потреби.

Представником військової частини НОМЕР_1 до початку розгляду справи по суті подано клопотання про слухання справи у його відсутності, просив таке задовольнити.

Старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 проти поданого клопотання в частині передачі транспортного засобу марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р. в користування не заперечив.

Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на майно та матеріали клопотання про скасування такого, слідча суддя дійшла до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що у провадженні слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебуває кримінальне провадження №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Так до ТУ ДБР у м. Львові надійшло повідомлення від чергового Самбірського ВП про ДТП з потерпілими за участю військового автомобіля. Водій автомобіля Мерседес Vito, р.н. НОМЕР_2 (належить військовій частині) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , військовослужбовецьв/ч 3817, ст. солдат, водій, електрик) здійснив наїзд на мотоцикліста, який рухався на мотоциклі "Tekken" р.н. НОМЕР_3 , (дані встановлюються). Травмований мотоцикліст, діагноз закритий перелом верхньої третини правого передпліччя.

30.07.2024 проведено огляд місця події дорожньо-транспортної пригоди по вул. Чорновола у м. Самбір Львівської області.

В ході огляду місця події, виявлено та вилучено: автомобіль марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в.; мотоцикл марки «TEKKEN» р.н. НОМЕР_3 , 2023 р.в.

Вилучене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, враховуючи те, що таке зберегло на собі можливі сліди кримінального правопорушення, буде містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, воно підпадає під ознаки речей, визначених у ст. 98 КПК України.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 31.07.2023 автомобіль марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001172 від 30.07.2024.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено вилучене 30 липня 2024 року в ході огляду.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідча суддя повинна діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час судового розгляду встановлено, що слідчими слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, проводяться усі не обхідні слідчі дії.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту вказаного у клопотанні майна, відповідно до поданного клопотання на час розгляду клопотання про скасування арешту майна не відпали.

Однак встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вісім місяців. Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування. Водночас, досудове розслідування розпочато 30.07.2024.

Слідчою суддею при розгляді даного клопотання враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема правова позиція ЄСПЛ у справі «AKSHIN GARAYEV v. AZERBAIJAN» від 02.02.2023, заява №30352/11. Власник приватної компанії скаржився на те, що постійне і тривале утримання майна, що належить його компанії, в якості речових доказів у кримінальному провадженні, порушувало його право на мирне володіння своїм майном. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що оскільки утримання майна Заявника як доказу є заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід має бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним. Водночас також повинно існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, в тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається в понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим. У справі Заявника Суд взяв до уваги, що кримінальне провадження залишалося призупиненим без проведення активних слідчих дій та без можливості переоцінити подальшу необхідність збереження речових доказів. При цьому Суд врахував значну вартість цього майна. Як наслідок, ЄСПЛ констатував, що у цій справі не було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та інтересами Заявника, оскільки він був зобов`язаний нести надмірний тягар внаслідок тривалого утримання його майна як доказу.

Беручи до уваги вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку, що арешт на майно заявника був накладений обґрунтовано, хоча необхідність яка б виправдовувала подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном відсутня, окрім цього слідчий не заперечив щодо скасування арешту на вказане майно в частині користування, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна в частині користуввання.

Керуючись ст. 233-236, 370-372 КПК України, слідча суддя

постановила:

клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001172 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 02 серпня 2024, у частині користування транспортним засобом марки «MERCEDES VITO» р.н. НОМЕР_2 , 1995 р.в.

Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна та зобов?язати його на вимогу експерта, слідчого, прокурора, суду чи інших уповноважених осіб представити для огляду транспортний засіб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1