Провадження № 1-в/635/68/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року смт Покотилівка Харківський район Харківська область

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

Прокурор, представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений ОСОБА_3 , подали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причині неприбуття.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.04.2021 року ОСОБА_3 засуджений: за ч.2 ст.15-ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання часткового приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рубіжанського міського суду від 27.12.2017 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України у 2 місяців позбавлення волі та призначене покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. За ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме покарання, призначеного в порядку ст..71 КК України у вигляді 3 років 2 місяці та покарання за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, поглинути більш суворим покаранням, призначеним за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 11.12.2020 року у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, поглинути покаранням у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, остаточно визначивши покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

За вказаним вироком 22.09.2019 року ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна на суму 1611,22 грн., 06.07.2020 року вчинив крадіжку майна на суму 4707,25 грн., 02.08.2020 року на суму 1428,09 грн., 08.08.2020 року вчинив шахрайство на суму 1000 грн., 25.08.2020 року вчинив крадіжку майна на суму 2800 грн., 08.09.2020 на суму 1449,93 грн.

Таким чином за цим вироком ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на крадіжку майна 22.09.2019 року на суму 1611,22 грн., крадіжки майна 02.08.2020 року на суму 1428,09 грн., 08.09.2020 року на суму 1449,93 грн., та шахрайство 08.08.2020 року на суму 1000 грн., що станом на день вчинення протиправних діянь складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року (2102 грн.).

В той час за епізодами крадіжки майна від 06.07.2020 року та 25.08.2020 року він викрав майно на суму, що станом на день вчинення протиправних діянь складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року (2102 грн.).

Вироком Луганського апеляційного суду від 29.06.2021 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.04.2021 року в частині призначеного покарання був скасований і призначене покарання: за ч.2 ст.15-ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.1 ст.162 КК України за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 11.12.2020 року у виді обмеження волі строком на 1 рік, більш суворим, призначене покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.12.2017 року у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно визначено покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі.

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.12.2017 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст..70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст..71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання призначеного за даним вироком, додано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 року, зміненого відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 11.08.2016 року, у виді позбавлення волі на 3 місяці, та остаточно визначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_3 засуджений за вчинення крадіжки 18.11.2016 року на суму 630 грн. що станом на день вчинення протиправних діянь складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2016 року (1378 грн.) та 29.10.2016 року на суму 5000 грн., що станом на день вчинення протиправних діянь складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 року, який був змінений ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 11.08.2016 року засуджений за ч.2 ст.186 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином за вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та за епізодами крадіжки від 02.08.2020 року і від 08.09.2020 року, за які засуджено ОСОБА_3 вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.04.2021 року наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

За іншими епізодами за ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_3 вчинив крадіжки майна на суму, що унеможливлює застосування положень Закону №3886-IX від 18.07.2024.

За вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.12.2017 року ОСОБА_3 вчинив крадіжку майна за епізодом від 18.11.2016 року на суму 630 грн., тобто на суму, що не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. А також вчинив крадіжку майна за епізодом від 29.10.2016 року на суму 5000 грн. та кримінальне правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, які є кримінально-караними діяннями.

Отже вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.12.2017 року ОСОБА_3 залишається засудженим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70,71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Таким чином ОСОБА_3 слід вважати засудженим вироком Луганського апеляційного суду від 29.06.2021 року, яким був скасований вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.04.2021 року в частині призначеного покарання, за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст..71 КК України, до 4 років 9 місяців позбавлення волі, виключивши посилання на ч.1 ст.70 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Луганського апеляційного суду від 29.06.2021 року ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, за ч.2 ст.190 КК України та за епізодами крадіжки 02.08.2020 року та від 08.09.2020 року,у зв`язку із усуненням караності діяння. В іншій частині вирок залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.12.2017 року за ч.2 ст.185 КК України за епізодом від 18.11.2016 року, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Луганського апеляційного суду від 29.06.2021 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України, до 4 років 9 місяців позбавлення волі, виключивши посилання на ч.1 ст.70 КК України.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1