Справа № 643/1129/25
Провадження № 1-кс/643/479/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2025 м. Харків

Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0005669 від 27.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 409 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:

ОСОБА_5 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин. Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005669 від 27.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 409 КК України за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 наказом командира № 527-ОС від 29.12.2022 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України.

Наказом № 656-ОС від 17.11.2023 ОСОБА_5 звільнений з військової служби та у подальшому наказом № 201-ОС від 19.03.2024 вказаний наказ про звільнення скасовано, ОСОБА_5 поновлено на військовій службі ( ОСОБА_5 з вказаним наказом ознайомлений).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, ОСОБА_5 , вступаючи до лав Державної прикордонної служби України склав військову присягу та присягнув народу України завжди бути вірним і відданим йому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Таким чином, перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_5 був військовослужбовцем військової служби за контрактом та працівником правоохоронного органу.

24.02.2022 о 05.30 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, строк дії якого на теперішній час продовжено.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, у «Правилах перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 зазначено, що виїзд чоловіків призовного віку за межі України в умовах воєнного стану, за деякими виключеннями, не дозволяються.

ОСОБА_5 , будучи достеменно обізнаним про введення на території України воєнного станута діючими обмеженнями щодо виїзду чоловіків призивного віку за кордон, діючи умисно та протиправно, вчинила сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осібза наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 на початку листопада 2024 року, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, вступив з раніше знайомим ОСОБА_8 , старшим оперуповноваженим в ОВС УКР ГУНП в Чернівецькій області та іншими, невстановленими на теперішній час особами, у злочинну змову, направлену на незаконне переправлення осіб через державний кордон, та діючи умисно та протиправно почав розповсюджувати серед своїх знайомих інформацію про можливість незаконного переправлення осіб через державний кордон України, підшукував осіб, яким пропонував послуги з перетину державного кордону за грошову винагороду та координував підшуканих осіб з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , з метою подальшого укладання між ними домовленостей з приводу перетину державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи за мету своїми порадами, вказівками та наданням засобів сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, усвідомлюючи, що раніше знайомий йому ОСОБА_9 є чоловіком призовного віку та діючим військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд якого за межі України в умовах воєнного стану не дозволяється, 07.11.2024 в денний час доби (більш точний час не встановлено) в особистій переписці в соціальній мережі Інстаграм з ОСОБА_9 , запропонував останньому здійснити незаконний перетин державного кордону України за грошову винагороду в розмірі 7 тисяч євро.

У подальшому, ОСОБА_5 , 20.12.2024 у денний час доби під час особистої зустрічі з ОСОБА_9 проконсультував останнього з приводу способу та всіх умов перетину державного кордону до сусідньої країни - Румунії, акцентуючи увагу на вартості та про реальну наявність усунутих перешкод, а саме сплановані заходи конспірації з метою запобігання викриттю. Також під час вказаної розмови ОСОБА_5 пообіцяв надати ОСОБА_9 засоби для безперешкодного переміщення до місця зустрічі з ОСОБА_8 у м. Чернівці, а саме: бланки відпускних посвідчень з печатками ІНФОРМАЦІЯ_2 , які ОСОБА_9 мав заповнити у свої дати виїзду та, за необхідності, пред`являти уповноваженим особам, для створення уявності законності переміщення військовослужбовця до м. Чернівці.

У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 засобами оператора поштового зв`язку «Нова пошта» надіслав на адресу ОСОБА_9 4 бланки відпускних квитків з печатками 4 Прикордонного загону ДПСУ, які ОСОБА_9 26.12.2024 отримав особисто.

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи за мету своїми порадами, вказівками та наданням засобів, сприяти незаконному переправленню осіб через державний кордон України, в невстановлений час, за допомогою мобільного зв`язку зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про наявність особи чоловічої статі, діючого військовослужбовця, який бажає перетнути державний кордон України користуючись його послугами. Отримавши згоду від ОСОБА_8 на вказані дії, ОСОБА_5 20.01.2025 в денний час доби в телефонних розмовах з ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_9 прибув до м. Чернівці та у подальшому, в період часу з 20.01.2025 по 23.01.2025 діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_8 , організовував та керував діями ОСОБА_9 , направленими на незаконний перетин кордону.

23.01.2025 ОСОБА_8 , за координації ОСОБА_5 вийшов на зв`язок з ОСОБА_9 та почав обговорювати деталі організації перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, зазначивши про здійснення переходу орієнтовно 27-28 січня 2025 року.

У подальшому ОСОБА_8 , 24.01.2025 у період часу з 09.10 год. по 09.30 год., перебуваючи поблизу вул. Головної у м. Чернівці, обговорив деталі перетину державного кордону України поза пунктами пропуску 27-28 січня 2025 року, надав підтвердження можливості перетину державного кордону України за організацією та під керівництвом невстановлених на теперішній час осіб, надав вказівки щодо необхідних засобів для перетину державного кордону України, після чого отримав заздалегідь обумовлену суму в розмірі 7 тис. євро., після чого протиправна діяльність була припинена працівниками правоохоронного органу.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

У вказаному кримінальному провадженні про підозру повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської обл., громадянина України, інспектора прикордонної служби 2 категорії чергового відділення чергових 6 прикордонної застави НОМЕР_1 прикордонної комендатури НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

24.01.2025 о 16.05 год. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208, 615 КПК України, після завершення проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та припинення злочинної діяльності працівниками правоохоронного органу.

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний має проходити військову службу на зазначеній посаді, однак після скасування наказу про звільнення з військової служби та ознайомлення з ним (про що свідчить виявлена під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 копія наказу про скасування звільнення ОСОБА_5 з військової служби), на службу не повернувся, проводить час на власний розсуд (за вказаним фактом на теперішній час проводиться службове розслідування), має зв`язки в правоохоронних органах прикордонних регіонів України, за допомогою яких має змогу перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску. Раніше не судимий, однак вказаний факт недостатньо свідчить про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів. Так, підозрюваний, усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на свідків, командування військової частини, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та караються позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років, що вказує на підвищенну суспільну небезпеку як самого діяння таr і особи підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задоволити з підстав, у ньому наведених.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив з підстав відсутності вагомих доказів в його обґрунтування, просив застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний позицію свого захисника підтримав. Просив врахуати його сімейний стан, наявність стійких соціальних зв`язків, наявність місця постійного проживання.

Заслухавши прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, особи підозрюваного, тощо.

Наразі ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, існування ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку слідчого судді, доведені стороною обвинувачення.

Злочин, в якому підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких. При цьому у матеріалах справи відсутні відомості про його ухилення від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, він не перешкоджав встановленню істини у справі, яка розслідувалась.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимості.

У матеріалах клопотання відсутні дані про те, що підозрюваний може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Розглядаючи клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу, слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96) від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тим не менше при обранні запобіжного заходу слід виходити з системного аналізу матеріалів клопотання та всіх відомих обставин.

Як вбачається з матеріалів клопотання, підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на йог утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбаченихст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, буде надмірним, а заявленим в клопотанні ризикам можливо запобігти, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У слідчого суддді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - домашнього арешту.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, з покладенням на нього низки обов`язків.

На підставі наведеного вище, виходячи із загальних засад кримінального провадження, досягнення його завдань, застосуання до особи належної правової процедури, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 182, 183, 193-194, 196-198, 206, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на останнього обов`язки у вигляді:

- заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- заборони залишати межі м. Дніпра без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- заборони спілкуватись зі свідками, іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи органу досудового розслідування;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення, тобто до 26.03.2025, але не більше строку досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28.01.2025 о 15:15.

Слідчий суддя ОСОБА_1