ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000065 від 01.09.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, уродженця села Накваша, Бродівського району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 368 КК України,-

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення викладеного в обвинувальному акті від 28.10.2016 р., затвердженого прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, раніше не судимий, уродженець села Накваша, Бродівського району, Львівської області, житель АДРЕСА_1 , обвинувачується в тому, що він, працюючи, згідно з рішенням сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання № 1 від 06.11.2015, на посаді Зорянського сільського голови, яка згідно вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» відноситься до 4 категорії посад органів самоврядування, маючи 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, будучи службовою особою, яка здійснює організаційно-розпорядчі функції та функції представника влади і, як керівник органу місцевого самоврядування, займаючи відповідальне становище, до повноважень якого згідно вимог п. п. 2, 3, 8, 12 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» входить, зокрема: організація роботи сільської ради та її виконавчого комітету; підписання рішень сільської ради та її виконавчого комітету; скликання сесій сільської ради, внесення пропозицій, формування порядку денного сесій ради та головування на пленарних засіданнях сільської ради; забезпечення виконання рішень Зорянської сільської ради та її виконавчого комітету, в порушення вимог ст. ст. 4, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 22, 37 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 12 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», поєднуючи із вимаганням, одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень, яка більш ніж у п`ятсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є неправомірною вигодою у особливо великому розмірі, за виконання в його інтересах дій з використанням наданої йому влади за наступних фактичних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді Зорянського сільського голови Рівненського району, 04.09.2015, в період часу з 18 год. 22 хв. до 19 год. 20 хв., перебуваючи на території АЗС «WOG», що розташована за адресою: вул. Лубенська, 163а, м. Рівне, поєднуючи з вимаганням, одержав від ОСОБА_10 частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень за виконання в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади, а саме - за включення питання про розгляд заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок на території с. Олишва Рівненського району Рівненської області, сприяння у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої умисні дії, направленні на одержання неправомірної вигоди для себе, 16.08.2016, приблизно о 14 год. 50 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на території автомобільного майданчику, що поблизу Рівненської обласної державної адміністрації за адресою: майдан Просвіти, 1, м. Рівне Рівненської області, поєднуючи з вимаганням, одержав від ОСОБА_10 другу частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка є неправомірною вигодою в особливо великому розмірі за виконання в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади, а саме - за включення питання про розгляд заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших невстановлених досудовим слідством осіб, про відведення у власність земельних ділянок по 0,15 га кожна на території с. Олишва Рівненського району Рівненської області, для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель запасу Зорянської сільської ради, сприяння у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 .

ОСОБА_5 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе в особливо великому розмірі за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третіх осіб, будь - якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, суд, згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Отже, із зазначеного слідує, що пред`явлене обвинувачення складається із двох епізодів отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди, а саме 04.09.2015 р. у розмірі 20000 гривень та 16.08.2016 р. у розмірі 500000 гривень.

В підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України прокурор покликається на покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , крім того, покликається на досліджені безпосередньо в судовому засіданні письмові докази, а саме:

По першому епізоду, на заяву ОСОБА_17 від 31.08.2015 року до УСБУ в Рівненській області відповідно до якої 31.08.2015 року під час зустрічі в.о. голови Зорянської сільської ради ОСОБА_5 вимагає неправомірну вигоду за сприяння в оформленні всіх необхідних документів для отримання земельних ділянок.

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д (аудіо-, відео контрою особи) № 13/3837 від 30.10.2015 з додатками у вигляді оптичного диску DVD-R DL Verbatim № 13/319т від 04.09.2015 (ухвала Апеляційного суду № 1413т від 02.09.2015) згідно з яким 04.09.2015 під час зустрічі ОСОБА_10 дістав з сумки для документів грошові кошти та передав їх ОСОБА_5 .

Протокол виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 04.09.2015 № 13/2397, відповідно до якого було оглянуто та помічено грошові кошти в сумі 20000 грн., передано їх ОСОБА_10 для участі у проведенні негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_5 .

Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 30.10.2015 № 13/2829 згідно з яким ОСОБА_10 передано попередньо оглянуті 20 тисяч гривень для участі у проведенні негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_5 .

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 24.12.2015 № 13/4418 з додатком DVD-R № 13/356т (ухвала Апеляційного суду № 1314т від 02.09.2015), згідно з якими зафіксовано телефоні розмови 04 вересня 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_10 , в якій вони домовляються про зустріч.

Висновок № 4539/4540 від 13.10.2016 криміналістичної експертизи відеозвукозапису відповідно до якої у відеозвукозаписі розмови у файлі «100101_0212.аvі» на оптичному диску № 13/319, зміст якої в основному відповідає викладеному в протоколі за результатами проведення НСРД у формі аудіо-, відеоконтролю особи № 13/3837 від 30.10.2015, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

По другому епізоду, на протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/810 від 04.11.2015 року додатком DVD-R № 13/381т (ухвала Апеляційного суду №1314т від 02.09.2015), згідно з якими зафіксовано телефоні розмови 5 жовтня 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_10 .

Висновок № 4533/4534 від 11.10.2016 криміналістичної експертизи відеозвукозапису встановлено, що в записі розмови в аудіофайлі «12_10_2015_20_37_44_рівне_Н_223-5299722_(СБД)10485562_00.wav» на оптичному диску № 13/381, зміст якої в основному відповідає викладеному в протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/810 від 04.11.2015, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/813 від 07.12.2015 з додатком DVD-R № 13/400т (ухвала Апеляційного суду № 1636т від 02.11.2015), зафіксовано телефоні розмови 12 листопада 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_10 .

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/3342 від 15.08.2016 з додатком оптичним диском DVD-R. №13/538т (ухвала Апеляційного суду № 1738т від 28.12.2015) зафіксовано телефонні розмови 19.02.2016 під час яких ОСОБА_5 та ОСОБА_10 домовляються про зустріч у м. Рівне в цей же день.

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д (аудіоконтролю особи) № 13/816 від 20.02.2016 з додатками у вигляді оптичного диску СD-R № 13/527т від 19.02.2016 (ухвала Апеляційного суду № 1738т від 28.12.2015) в ході зустрічі ОСОБА_5 з ОСОБА_10 , яка відбулася 19.02.2016 на околиці м. Рівне, поблизу заправки «ОККО», що за адресою: вул. Рівненська, 1 с. В. Олексин Рівненського району.

Висновок експерта № 4537/4538 від 12.10.2016 в записі розмови в аудіофайлі «160219_123910_003413_СUТ.mr3)» на оптичному диску № 13/527, зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД у формі аудіоконтролю особи № 13/816 від 20.02.2016 наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. В аудіофайлі «160219_123910_003413_ СUТ.mr3)» на оптичному диску № 13/527 ознак монтажу не виявлено.

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/1881 від 25.04.2016 з додатками DVD-R. №13/580т та DVD-R. № 13/605т (ухвала Апеляційного суду № 157т від 26.02.2016), зафіксовано телефоні розмови 17 березня 2016 року ОСОБА_5 і ОСОБА_10 .

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/2960 від 14.07.2016 з додатком оптичним носієм DVD-R № 13/646т від 03.06.2016 (ухвала Апеляційного суду № 484т від 27.07.2016), зафіксовано розмову ОСОБА_5 з ОСОБА_10 , яка відбулася 30.05.2016 року.

Висновок експерта № 4535/4536 від 12.10.2016 в записі розмови в аудіо файлі «30_05_2016_11_34_09_рівне_Н_223-5299722 (СБД) 162153828_00. wav» на оптичному диску № 13/646, зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/2960 від 14.07.2016, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Протокол за результатами проведення НС(Р)Д - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/3383т від 16.08.2016 з додатками - оптичним носієм СD-R № 13/769т від 16.08.2016 та оптичним носієм СD-R № 13/776т від 16.08.2016 (ухвала Апеляційного суду № 995т від 18.07.2016) в якому зафіксовані розмови.

Висновок експерта № 4527/4528 від 10.10.2016 у записах розмов в аудіофайлах на оптичному диску № 13/776т, зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/3383 від 16.08.2016, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. В аудіофайлах на вказаному оптичному диску ознак монтажу не виявлено.

Висновок експерта № 4525/4526 від 07.10.2016 у звукозаписах розмов в аудіофайлах на оптичному диску № 13/769т, текстовий зміст яких в основному відповідає викладеному в протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 13/3383 від 16.08.2016, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. У звукозаписах розмов в аудіофайлах на вказаному оптичному диску ознак монтажу не виявлено.

Протокол за результатами проведення НСРД (аудіо-, відео контрою особи) від 15.08.2016 № 13/335ІТ з додатками у вигляді оптичних дисків DVD-R Аrteх № 13/726т від 28.07.2016 та № 13/762т від 12.08.2016, (ухвала Апеляційного суду № 995т від 18.07.2016 року).

Висновок експерта № 4521/4522 від 06.10.2016 в записі розмови у файлі «ЕМ_0006. wav» на оптичному диску № 13/762т, зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 15.08.2016 № 13/3351, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. В звукозаписі розмови у файлі «ЕМ_0006. wav» на оптичному диску № 13/762т, ознак монтажу не виявлено.

Висновок експерта № 4519/4520 від 06.10.2016 у відеозвукозаписі розмови на оптичному диску № 13/726т у файлі «рез100102_1123(2).avі», текстовий зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 15.08.2016 № 13/3351, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. У відеозвукозаписі розмови на оптичному диску № 13/726т у файлі «рез100102_1123(2).avі», ознак монтажу не виявлено.

Протокол виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів від 15.08.2016, було виготовлено несправжні (імітаційні) засоби у вигляді грошових коштів на суму 490000 грн.

Договір поставки № 113 від 15.08.2015 постачальником (ПП ОСОБА_18 ) виготовлено бланки поліграфічної продукції у вигляді несправжніх імітаційних засобів в сумі 490000 грн. (імітаційні засоби отримано працівником СБУ відповідно до довіреності № 116 від 15.08.2016, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000417 від 15.08.2016 про поставку імітаційних засобів; акт № ОУ-0000074 здачі-приймання робіт, згідно якого УСБУ в Рівненській області передані імітаційні засоби 980 шт.

Протокол виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16.08.2016, відповідно до якого було оглянуто та помічено грошові кошти в сумі 10000 грн. та несправжні (імітаційні) грошові кошти в сумі 490000 грн. Зокрема, відповідно до протоколу, грошові кошти в сумі 10000 грн. з обох боків оброблено спецхімпрепаратом «Промінь-1», внаслідок чого вказані купюри при освітленні лампою із спеціальним випромінюванням світяться жовтим кольором.

Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 16.08.2016 № 13/3386 згідно якого ОСОБА_10 передано попередньо оглянуті грошові кошти в сумі 10000 грн. та несправжні (імітаційні) грошові кошти в сумі 490000 грн. для участі у проведенні негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_5 .

Протокол за результатами проведення НСРД (аудіо-, відео контрою особи) від 16.08.2016 № 13/3384т з додатком у вигляді оптичного диску DVD-R № 13/773 (ухвала Апеляційного суду № 995т від 18.07.2016) зафіксовано зустріч ОСОБА_5 з ОСОБА_10 , яка відбулася 16.06.2016 приблизно о 14 год. 50 хв. на стоянці перед Рівненською ОДА (м. Рівне, майдан Просвіти, 1). У автомобілі, який належить ОСОБА_10 останній передає ОСОБА_5 документи на 5 осіб, на яких мають бути оформлені земельні ділянки.

Висновок експерта № 4529/4530 від 10.10.2016 у відеозвукозаписі розмови на оптичному диску № 13/773т у файлі «100101_2314. avі», текстовий зміст якої викладений в протоколі за результатами проведення НСРД у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 15.08.2016 № 13/3384 наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 » у цьому протоколі. У відеозвукозаписі розмови на оптичному диску № 13/773т у файлі «100101_2314. avі», ознак монтажу не виявлено.

Крім того, прокурор у підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України покликається на:

Протокол освідування від 16.08.2016, проведеного на підставі постанови прокурора від 16.08.2016, відповідно до якого зроблено змиви з рук ОСОБА_5 , які поміщено до паперових конвертів з пояснювальними написами та підписами учасників слідчої дії.

Протокол огляду від 16.08.2016 з додатком - флеш-картою з відеозаписом вказаної слідчої дії, відповідно до якого за адресою: м. Рівне, майдан Просвіти, 2 на парковці поблизу Рівненської ОДА поряд з автомобілем «Рено Меган» виявлено та вилучено картонну коробку блакитного кольору, 10 упаковок грошових коштів (у них по 100 штук у кожній упаковці, номіналом кожна купюра по 500 грн), файл з копіями документів (паспортів, довідок про присвоєння коду платника податків, та на окремих осіб документи, щодо проходження військової служби у ЗСУ на ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 )

Висновок № 2.1-561/16 від 21.10.2016 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи, відповідно до якої на представлених 10 пачках грошових купюр, марлевому тампоні («Змив з правої руки...» - згідно напису на пакеті) виявлено нашарування речовини, яка в УФ-променях має люмінесценцію яскравого жовто-зеленого кольору. Дана речовина на пачках грошових купюр, марлевому тампоні (та яка в УФ-променях має люмінесценцію яскравого жовто-зеленого кольору) має спільну родову належність з речовиною, виявленою у вигляді нашарувань на тампоні зі зразком наданого препарату «Промінь-1».

Протокол обшуку від 16.08.2016, проведеного в адміністративному приміщенні Зорянської сільської ради, під час якого виявлено та вилучено, окрім іншого, наступні речі та документи: копії аркушів паспорту та картки платників податків на ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , заяву від 02.08.2016 ОСОБА_26 щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво на території Зорянської сільської ради, копії його паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву від 02.08.2016 ОСОБА_12 щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво на території Зорянської сільської ради, копії його паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву від 02.08.2016 ОСОБА_10 щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво на території Зорянської сільської ради, копії його паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву від 02.08.2016 ОСОБА_11 щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво на території Зорянської сільської ради, копії його паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; бланки договорів №№ 253, 253, 255, 255, 256, 252 Зорянської сільської ради з ПП «Інтенсив-Сервіс» на виконання топографо-геодезичних робіт для розроблення генерального плану с. Олишва з додатками: протоколами погодження договірної ціни, календарні плани робіт, технічні завдання; викопіювання з плану територій Зорянської сільської ради; розпорядження сільського голови Зорянської сільської ради № 56-0 від 27.07.2016 «Про скликання позачергової дев`ятої сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання»; рішення Зорянської сільської ради № 256 від 04.08.2016 з додатком, відповідно до якого ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 включено в загальний реєстр громадян на виділення земельних ділянок; журнал реєстрації звернень громадян, де 02.08.2016 зареєстровані заяви ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 .

Колегія суддів, розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що у діях ОСОБА_5 наявний склад злочину передбачений ч. 4 ст. 368 КК України. Підставами так вважає, є наступне:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, дав показання, що 1 квітня 2015 року попередній склад керівництва Зорянської сільської ради припинив свою діяльність і він тимчасово виконував обов`язки голови. На той час, у Зорянську сільську раду входило 11 населених пунктів, які фактично всі потребували розроблення та затвердження генеральних планів. На село Зоря був розроблений генеральний план, але він потребував оновлення і для цього потрібні були великі кошти, яких в Зорянській сільської раді не вистачало. На початку серпня 2016 року мешканець села Грабів ОСОБА_27 привів до нього ОСОБА_10 з проханням допомогти у отриманні 8 земельних ділянок в селі Зоря для будівництва котеджів. Він погодився допомогти з метою залучення коштів в якості благодійних внесків, які би дозволили виготовити генеральний план на всі населені пункти Зорянської сільської ради. Грошові кошти в сумі 20000 грн. він отримував, однак ці кошти були надані в якості благодійної допомоги для релігійної громади, які він вніс по приходному касовому ордеру в касу Свято Михайлівский храм с. Старожуків Рівненського району Рівненської області в той же день, тобто 04.09.2016 р.

Щодо отримання 500000 грн., то вказані кошти ОСОБА_10 повинен був покласти на благодійний рахунок Зорянської сільської ради, однак в останній момент вирішив передати йому їх особисто в руки, а тому він мав намір їх покласти на вказаний рахунок від імені ОСОБА_10 . Вказана сума була погоджена з ОСОБА_10 , з розрахунку 2500 доларів США за земельну ділянку і за 8 ділянок складала 20000 доларів США, яка повністю була достатня для виготовлення всіх генеральних планів. Наголосив, що в діях ОСОБА_10 та правоохоронних органів були наявні ознаки підбурювання, провокації, які протягом всього часу не були пасивними та проявлялись в постійному тиску, а іноді і в погрозах, та штучного створення ситуації по отриманню нібито ним неправомірної вигоди, яка повинна була бути покладена на благодійний рахунок Зорянської сільської ради та яка була би витрачена виключно на потреби територіальної громади по оплаті генеральних планів населених пунктів.

Крім того, пояснив що обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки зазначені в ньому події до квітня 2016 року стосувались виключно отримання земельних ділянок в селі Зоря, а не в селі Олишва, як зазначено у обвинуваченні по першому епізоду, і тільки після квітня 2016 року вирішувалось питання отримання земельних ділянок в селі Олишва. Також заперечив, що отримання грошових коштів здійснювалось за використання наданої йому влади, а саме - за включення питання про розгляд заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок на території с. Олишва, сприянні у затвердженні Генерального плану селі, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 - по першому епізоду, та за включення питання про розгляд заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 та інших невстановлених досудовим слідством осіб, про відведення у власність земельних ділянок по 0,15 га кожна на території с. Олишва, для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель запасу Зорянської сільської ради, сприяння у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 - за другим епізодом.

Вказав, що незважаючи на кримінальне переслідування, його повторно вибрали Зорянським сільським головою, люди йому довіряють. За час перебування його на посаді Зорянського сільського голови, не зважаючи на кримінальне переслідування, йому вдалося розробити і затвердити генеральні плани всіх сіл, які знаходяться на території Зорянської сільської ради.

Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та просить його виправдати.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів враховує вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України - принцип презумпції невинуватості, який звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі № 487/4245/18).

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 були перевірені в судовому засіданні шляхом безпосереднього дослідження доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Так, під час розгляду даного кримінального провадження по суті, та перевірки наявності, чи відсутності в діях ОСОБА_5 складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, судом досліджувалися, як докази надані стороною обвинувачення, так і докази представлені стороною захисту. Дані докази були безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, та оцінені судом, у відповідності до ст. 94 КК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме:

Показання свідка ОСОБА_28 , який суду пояснив, що на початку серпня 2015 року його з ОСОБА_5 познайомив ОСОБА_29 , житель села Грабів, з метою вирішення питання отримання земельних ділянок в селі Зоря, Рівненського району Рівненської області для будівництва котеджів. Всього йому було потрібно вісім земельних ділянок. Протягом серпня місяця він з ОСОБА_5 багаторазово зустрічався та вони виїжджали на місце розташування земельних ділянок в селі Зоря. ОСОБА_5 повідомляв, що виділення земельних ділянок це не його компетенція, а вирішує сільська рада та депутати шляхом голосування, та це все повинно пройти документально, а на це потрібний час. Для цього потрібно було надати заяви та паспорти людей на яких будуть виділятись ці земельні ділянки. При цьому ОСОБА_5 постійно говорив «будем думати-будем думати».Через місяці два після знайомства, коли ОСОБА_5 попросив 15-20 тис грн. для оформлення земельних ділянок, він запідозрив щось не ладне - кідалово, та звернувся із заявою в СБУ. Вказану суму він передавав на вулиці Дубенській, що у місті Рівному на автозаправці «WOG» із звуко записуючою апаратурою СБУ. Вони домовились про кількість та вартість земельних ділянок і одна земельна ділянка повинна була коштувати 2500 доларів США. Грошові кошти належали людям з Донецька, які його попросили знайти земельні ділянки, а він був лише посередником. Він зібрав необхідний пакет документів своїх родичів та близьких людей, та передав ОСОБА_5 , після чого вони дуже часто зізвонювались та зустрічались, щоб контролювати хід процесу. Тривалий час це питання не вирішувались і ОСОБА_5 сказав, що земельні ділянки будуть в іншому місці, в селі Олишва, біля лісу, оскільки депутати за внесення змін по селу Зоря не голосують. Оскільки отримання земельних ділянок в цьому місці його не цікавило і він не погоджувався, то в подальшому це вже була гра не його, а СБУ, і він виконував саме їхні всі вказівки. Другий випадок передачі коштів відбувся на майдані Просвіти у місті Рівному, де він запропонував ОСОБА_5 зустрітись на парковці біля Обласної державної адміністрації, яке попередньо визначило СБУ. Він під`їхав на вказане місце на власному автомобілі Mercedes Gelandewagen, чорного кольору, передав ОСОБА_5 навпроти Облдержадміністрації грошові кошти в сумі 500000 гривень, які лежали в коробці із під взуття. Після чого ОСОБА_5 попрямував до своєї машини Skoda. Зазначені суми ОСОБА_5 від нього не вимагав, просто ми домовились. До передачі спакованих, порахованих та помічених коштів його спонукали СБУ. Розмір та еквівалент визначили в СБУ. На що будуть витрачені кошти, та чи привласнив ці кошти ОСОБА_5 собі, йому не відомо. За допомогу церкві з ОСОБА_5 , балакали, однак він сказав, що допоможе коли все буде добре. Більшість ОСОБА_5 телефонував він, оскільки його цікавило питання позитивного вирішення щодо земельних ділянок.

Показання свідка ОСОБА_30 , який суду пояснив, що 16.08.2016 року, він був запрошений разом із своїм товаришем ОСОБА_31 в якості понятого. Він приймав участь в помічуванні, перерахунку 500000,00 грн. для подальшого вручення їх особі, які були покладені в коробку з під взуття. Після обіду, вони разом з працівниками СБУ поїхали на автостоянку біля Облдержадміністрації у місті Рівне, де він приймав участь в слідчих діях, а саме затриманні ОСОБА_5 , огляду місця події та освідуванні. При цьому були роз`ясненні права і ним як понятим і затриманому ОСОБА_5 .. Адвоката на місці події він не бачив. Після проведення слідчих дій підписував складені документи, після чого поїхали в головне управління поліції.

Показання свідка ОСОБА_32 , який суду пояснив, що у 2016 році він працював на посаді старшого оперативника по корупції управління СБУ в Рівненській області і йому відомо про те, що заявник, прізвище якого він не знає, приходив до його напарника ОСОБА_33 . Він залучався до оперативних заходів, однак ким і коли точно не пам`ятає.

Показання свідка ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що вона працює спеціалістом першої категорії Зорянської сільська ради, Рівненського району Рівненської області. Про одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди дізналась із засобів масової інформації. В силу службових обов`язків, заяви ОСОБА_10 , його родичів та інших осіб, на отримання земельних ділянок реєструвала особисто та на прохання ОСОБА_5 підготувала проекти заяв від їх імені, які передала останньому. На той час вона підміняла діловода. Вказані заяви в подальшому були підписані з долученням копій паспортів та ідентифікаційних кодів. Хто їх підписав вона не бачила та їй не відомо, однак вона їх бачила на столі. Вказані заяви після накладення на них резолюції голови, були розглянуті земельною комісією та в подальшому сесією Зорянської сільської ради та в задоволенні їх було відмовлено. На протязі багатьох років, земельні ділянки виділялись тільки учасникам бойових дій АТО, у зв`язку з дефіцитом земельних ділянок. ОСОБА_5 був її керівником, стосунки з яким нормальні. При розгляді питання на сесії ОСОБА_5 мав один голос, він не міг вплинути на депутатів, яких на той час було 26 чоловік, та особисто вирішити питання виділення земельних ділянок. Він лише міг накласти резолюцію на заяві особи, яка її подала.

Показання свідка ОСОБА_34 , який суду пояснив, що з 2013 року він працював землевпорядником Зорянської сільської ради, Рівненського району Рівненської області. Стосунки з ОСОБА_5 були службові, нормальні. В своїй діяльності керувався діючим законодавством та посадової інструкцією. В його функціональні обов`язки входило доповідати про подані заяви людей про надання земельних ділянок на земельній комісії сільської ради та готувати проекти рішень з цього приводу. Попередньо заяви реєструвалися в приймальному відділені сільської ради, після чого голова накладав відповідні резолюції і земельна комісія приймала відповідне рішення чи виносити вказане питання на сесію сільської ради чи ні. Причиною відмови у наданні земельних ділянок була відсутність генерального плану і в такому випадку вказані особи ставилися в чергу. На сесії такі заяви зачитувались ним, у разі якщо вони були розписані йому, або іншим землевпорядником, який також був у штаті сільської ради. Генеральний план в селі Зоря був, а в селі Олишва не пам`ятає. Про отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 дізнався з телебачення. ОСОБА_5 до нього про вчинення будь-яких дій на користь ОСОБА_10 , його рідних та інших осіб по виділенню земельних ділянок не звертався.

Показання свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що станом на сьогоднішній день, він займає посаду начальника земельного відділу Зорянської сільської ради, Рівненького району Рівненської області. Станом на 15-16 рік, він працював землевпорядником Зорянської сільської ради і в своїй роботі керувався діючим законодавством та посадовою інструкцією. Станом на той час, було затверджено всього три генеральних плани, а саме на села Зоря, Грабів, Деревяне. Бажаючі отримати земельні ділянки подавали заяви, які реєструвались у відповідному журналі та після накладення резолюції голови, розглядалися на земельної комісії. У разі відсутністю генерального плану, у задоволенні таких заяв відмовлялось та вносилося у відповідний реєстр. Жодній особі земельні ділянки не виділялись, крім учасників бойових дій АТО. Хто реєстрував заяви ОСОБА_10 та інших осіб йому невідомо, зазвичай це робить діловод. На сесії він доповідав заяви осіб, які бажали отримати земельні ділянки і депутати приймали по них рішення. В селі Олишва генерального плану не було, і він знаходився на той час на стадії розроблення. ОСОБА_5 , який є його безпосереднім керівником, до нього з приводу написання заяв про виділення земельних ділянок, в тому числі і ОСОБА_10 та членів його сім`ї не звертався і йому не відомо про такі вказівки іншим особам. Щодо фактів отримання ОСОБА_5 дізнався із засобів масової інформації.

Показання свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що в 15-16 роках вона працювала на посаді заступника голови Зорянської сільської ради, Рівненського району Рівненської області і в її обов`язки входило розгляд заяв громадян в тому числі і на отримання земельних ділянок. Всі заяви реєструвались у відповідному журналі вхідної кореспонденції, на які накладались резолюції та визначались відповідальні особи. Після чого заяви розглядались на земельні комісії, яка вирішувала чи виносити її на розгляд сесії. В серпні 2016 року, головою ради ОСОБА_5 була скликана чергова сесія, на якій було розглянуто, в тому числі і заява ОСОБА_10 та інших осіб про виділення земельних ділянок і було прийняте рішення про відмову в їх наданні. За це рішення проголосувало всі депутати в тому числі і вона. На даний час не пам`ятає, які населенні пункти на той час мали генеральні плани, а які ні. ОСОБА_5 ніколи не звертався до неї з приводу написання за когось заяв про отримання земельних ділянок. Інформацію про отримання ОСОБА_5 не правомірної вигоди дізналася із засобів масової інформації.

Крім показів свідків, сторона обвинувачення представила письмові докази, які також були безпосередньо досліджені під час судового розгляду даного кримінального провадження, а саме було досліджено:

Заяву ОСОБА_10 від 31 серпня 2015 на ім`я т.в.о начальника Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_35 , з якої слідує, що виконуючий обов`язки голови Зорянської сільської ради Рівненського району ОСОБА_5 вимагає від нього надати йому грошові кошти за виділення земельної ділянки. Зокрема, в серпні 2015 року він звернувся в Зорянську сільську раду з метою отримання в законному порядку земельних ділянок для себе та своєї сім`ї. ОСОБА_5 пояснив йому, що хоча вільні земельні ділянки і є в наявності, проте отримати їх дуже важко, адже вирішення земельних питань не завжди довготривала і складна процедура. Разом з тим, ОСОБА_5 пообіцяв йому, що обдумає це питання і в подальшому сам зателефонує на його мобільний телефон. В подальшому протягом серпня 2015 року за ініціативою ОСОБА_5 вони кілька разів зустрічались в с. Зоря та м. Рівне. Під час зустрічей ОСОБА_5 показав йому де саме знаходяться вільні земельні ділянки та розповів, що йому буде надзвичайно важко вирішити його земельне питання, проте він все ж таки візьметься за нього. Також, ОСОБА_5 в цих розмовах натякав, що мені буде потрібно надати йому грошові кошти в розмірі 15-17 тис. грн., нібито в якості подяки за його дії. 31 серпня 2015 року ОСОБА_5 зателефонував йому зі свого мобільного номера та запропонував зустрітися для обговорення мого земельного питання. Під час зустрічі останній поставив мені вимогу надати йому грошові кошти у розмірі 20 тис. грн. за сприяння в оформленні всіх необхідних документів для отримання земельних ділянок. Просив вирішити питання щодо відкриття кримінального провадження та притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину. Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин попереджений. До заяви додано диск Artex з аудіозаписом розмови з ОСОБА_5

Диск CD-R марки «Artex» наданий заявником ОСОБА_10 до заяви від 31.08.2015 року в аудіо файлі «01» та роздруківки розмови між посадовою особою органу місцевого самоврядування Рівненського району ОСОБА_36 та мешканцем м. Рівне ОСОБА_37 від 31.08.2015 р. (т. 1 а. п. 126-131), з яких слідує, що на вказаному диску зафіксовано розмова ОСОБА_10 , де в протоколі зазначений під літерою ОСОБА_37 та ОСОБА_5 , який зазначений під літерою «М». Як зазначено у протоколі, серед іншого, ОСОБА_37 наголошує, що: «ви мені скажіть, коли вам підготовить двадцять, оці двадцять тисяч і скажіть мені хочете по телефону, хочете пощитайте, я приїду до вас? Скажіть мені: ОСОБА_38 , ще треба буде стільки. І я вже всьо. На цьому закінчимо, понімаєте? Мені ж треба знать, ОСОБА_39 , ну що ж ми уже місяць блін балакаєм туди-сюди, а до кінця ми ще нічого не можем вирішити? Я ж тоже, мені вже п`ятдесят, я ж не… Так. Так, да, да, нє, нє, потому що єслі нє, буде других іскать людей. Тож це таке діло. Хочте подумайте, да й я приїду до вас?»; «Да, мені треба кінцевий результат. Тому що коли я щось починаю, мені треба так: так, і це дешевше по любому не буде, дорожче тоже не буде. Мені нада так. Двадцять тисяч? Нема питань. Коли? Я привезу. Мені треба -скільки я ще должен дєнєг. Всьо. Я сьогодні сяду, я вас підрахую. Я визову, цього, які строять, цього бригадира. Ми всьо підрахуєм. Скільки буде участків, що там буде, як там буде. Зараз-зараз. Мені писать вісім заяв?»; «Мені як простіше - це ви. Я не понімаю в ціх ділах. Мені треба результат. Мені треба всьо офіційно - єстєственно. І результат, я кільки я должен дєнєг. Я прям хожу, не вокгруг да около, потому що мені це главне. Бо я буду визивать бригаду»; «Просто мені саме главне, що все було чисто й законно з вашої сторони»; «М»: «НУ то я ж тільки так і хочу»; «Н»: « ОСОБА_40 , поки ви не скажете результат, ви мені скажете результат, коли завтра, сьогодні, мені треба результат остаточний. Бо без результата я нічого не зможу, самі понімаєте.» ; « Мені треба результат, я сьогодні думаю. Все щитаю, зараз визиваю бригадира, одного й другого. Ми все щитаємо. «Потім я вам звоню і кажу: ОСОБА_40 я согласен. ОСОБА_40 , я не згідний, мені получається. Ну все ж ОСОБА_39 я ж тоже не, ну людина. Тож можна знаєте, так блін, допрацюватися, що ще должен буду.»

Протокол огляду від 01.09.2015 року. (Огляд розпочато о 15 год. 00 хв., огляд закінчено о 15 год. 50 хв.) (т. 1 суд, а. п. 196) та , з якого слідує, що слідчим оглянуто CD-R диск Arena наданого 01.09.2015 р. свідком ОСОБА_10 , із записом одного аудіофайлу з назвою «02», на якому зафіксовано розмову двох чоловіків, одного з них звати ОСОБА_41 ), інший чоловік не представлявся (Н). Із стенограми вказаного аудіозапису, крім іншого, слідує, що: «М»: «Ну і треба, дивіться, треба щоб ви шось на початок трошки помогли, якщо получається.»; «Н»: «Харашо. То я вам двадцять тисяч цих підвезу. Да»; «М»: «Ну в загальному, бачите, ну, від мене воно тоже всьо не залежить. Я не знаю і так, чи я всьо зможу пропхати, щоб все було добре. Але буду старатися щоб було нормально.»

Висновок № 4543/4544 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 18.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (т. 3 суд, а. п. 238), з якого слідує, що в звукозаписі розмови у файлі «02.mp3» на оптичному CD-R диску «Arena», зміст якої в основному відповідає викладеному в протоколі огляду від 01 вересня 2015 року, наявне усне мовлення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Висловлювання ОСОБА_5 та ОСОБА_10 позначені відповідно як ОСОБА_36 та ОСОБА_37 у цьому протоколі. В звукозаписі розмови у файлі «01.mp3» на оптичному диску CD-R диску «Artex» ознак монтажу не виявлено. Встановити в категоричній формі наявність/відсутність ознак монтажу у цьому звукозаписі не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю відповідної методики, зареєстровано в МЮ України.

Направлення ТВО заступника начальника відділу БКОЗ ОСОБА_42 від 01.09.2015 р. № 13/2338-вих на начальнику СВ Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_43 , згідно якого, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, направляється для внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування матеріали в яких зафіксовано фактичні дані про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 368 КК України із додатками на 8 арк. та з диском. На вказаному документі в лівому верхньому куті міститься резолюція ОСОБА_44 «внести відомості в ЄРДР», підпис та дата - 01.09.2015 р.

Витяг із єдиного реєстр досудових розслідувань кримінального провадження № 0000065 від 01.09.2015 за ч. 3 ст. 368 КК України, з фабули якої слідує, що громадянин України ОСОБА_45 будучи посадової органу місцевого самоврядування, за сприяння у вирішення земельних питань, вимагає від громадянина Н. Неправомірну вигоду у розмірі 20000 гривень.

Рапорт ст. оперуповноваженого спецпідрозділу БКОЗ Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_46 від 01 вересня 2015 року за № 132337 на ім`я ТВО начальника УСБ України в Рівненській області ОСОБА_47 ,, зі змісту якого слідує, що 01.09.2015 р. на адресу Управління надійшла письмова заява громадянина ОСОБА_37 щодо можливих протиправних дій з боку посадової особи органу місцевого самоврядування Рівненського району Рівненської області ОСОБА_36 за сприяння у вирішенні земельного питання. В ході розгляду звернення встановлено, що ОСОБА_36 вимагає неправомірну вигоду у розмірі приблизно 20 тис. гривень від громадянина ОСОБА_37 за сприяння у безоплатному отриманні земельної ділянки. Кваліфіковано дії ОСОБА_36 за ч. 3 ст. 368 КК України. Направлено дані матеріали до Управління МВС України для внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Повідомлення про початок досудового розслідування від 01.09.2015 р. № 6/249-1490 Заступника начальника СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_48 , який направив повідомлення про початок досудового розслідування на ім`я першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_49 , зі змісту якого, крім іншого, слідує, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст.214 КПК України, внесено слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Рівненській області ОСОБА_50 до ЄРДР 01.09.2015 р. за № 0000065.

Доручення про проведення досудового розслідування від 19.10.2015 р., згідно якого, начальник СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_51 доручив Слідчому в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_52 та старшому слідчому в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_53 проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000065 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000065 від 17.08.2016 р. за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 368 КК України, згідно якого Зорянський сільський голова, Рівненського району Рівненської області ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного особистого збагачення, поєднуючи із вимаганням, 16.08.2016 приблизно 14 год. 50 хв. перебуваючи на території автомобільного майданчику, що поблизу Рівненської обласної державної адміністрації за адресою: Майдан Просвіти, 1, м. Рівне, Рівненської області, одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень за вчинення дій з використанням наданої йому влади.

Клопотання від 01.09.2015 р. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_44 до слідчого судді апеляційного суду Рівненської області про надання дозвілу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_5 , у вигляді аудіо-, відеоконтроль особи тривалістю 60 діб; зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з мобільного терміналу з карткою оператора телекомунікації ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 із застосуванням відповідних засобів відбору та фіксації змісту інформації, яка передається особою та має значення для досудового розслідування, а також одержані, перетворені і фіксації видів сигналів, що передаються каналами зв`язку щодо нього та його зв`язків тривалістю 60 діб; спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для стеження тривалістю 60 днів, з метою здобуття доказів вчинення кримінальних правопорушень.

Ухвалу слідчого судді апеляційного суду Рівненської області від 02.09.201п., якою надано дозвіл на проведення стосовно ОСОБА_5 таких негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо-, відеоконтроль особи; зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з мобільного терміналу з карткою оператора телекомунікації ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_1 із застосуванням відповідних засобів відбору та фіксації змісту інформації, яка передається особою та має значення для досудового розслідування, а також одержані, перетворені і фіксації видів сигналів, що передаються каналами зв`язку щодо нього та його зв`язків; спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для стеження; строком до 02.11.2015 р.

Заяву ОСОБА_10 від 02.08.2016р. на адресу сесії Зорянської сільської ради в якій останній просить виділити йому земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на території Зорянської сільської ради, із долученими до неї копіями паспорту НОМЕР_2 та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду заявника. Зазначена заява міститься на папері формату А4, в нижній частині заяви наявний відтиск штампу зазначено сільської ради, у верхній лівій частині документу - резолюція із підписом, виконанні барвником чорного кольору.

Заяву ОСОБА_12 від 02.08.2016 р. на адресу сесії Зорянської сільської ради в якій останній просить виділити йому земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на території Зорянської сільської ради, із долученими до неї копіями паспорту НОМЕР_3 та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду заявника. Зазначена заява міститься на папері формату А4, в нижній частині заяви наявний відтиск штампу зазначено сільської ради, у верхній лівій частині документу - резолюція із підписом, виконанні барвником чорного кольору.

Заяву ОСОБА_11 від 02.08.2016 р. на адресу сесії Зорянської сільської ради в якій останній просить виділити йому земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на території Зорянської сільської ради, із долученими до неї копіями паспорту НОМЕР_4 та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду заявника. Зазначена заява міститься на папері формату А4, в нижній частині заяви наявний відтиск штампу зазначено сільської ради, у верхній лівій частині документу - резолюція із підписом, виконанні барвником чорного кольору.

Заяву ОСОБА_26 від 02.08.2016 р. на адресу сесії Зорянської сільської ради в якій останній просить виділити йому земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на території Зорянської сільської ради, із долученими до неї копіями паспорту НОМЕР_5 та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду заявника. Зазначена заява міститься на папері формату А4, в нижній частині заяви наявний відтиск штампу зазначено сільської ради, у верхній лівій частині документу - резолюція із підписом, виконанні барвником чорного кольору.

Журнал реєстрації звернень (пропозицій, листів, заяв, скарг громадян) особистого та другорядного характеру (в картонній обкладинці), розпочатий 27.04.2016 р. та закінчений 02.08.2016 р., у якому за 02.08.2016 р. під номером № 739/02-09/16 зареєстрована заява ОСОБА_10 , під номером 740/02-09/16 зареєстрована заява ОСОБА_12 , під номером 741/02-09/16 зареєстровано заяву ОСОБА_11 , під номером № 742/02-0916 зареєстровано заяву ОСОБА_26 про виділення їм земельних ділянок на території Зорянської сільської ради.

Протокол огляду документів та речей від 01.09.2016 р., (т. 2 а. п. 212) в ході якого були оглянуті заяви ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , від 02.08.2016 р. із долученими до них копіями паспортів та довідок про присвоєння ідентифікуючих номерів відповідних заявників та Журнал реєстрації звернень (пропозицій, листів, заяв, скарг громадян) особистого та другорядного характеру.

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (сьомого скликання) № 256 від 04.08.2016 р., згідно якого, сесію вирішено під пунктом першим - відмовити в наданні земельних ділянок для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд в зв`язку із відсутністю генпланів забудов населених пунктів наступним громадянами згідно додатку № 1. Під другим пунктом вирішено включити наступних громадян в загальний реєстр на виділення земельних ділянок згідно додатку № 1. Згідно даних додатку № 1 до рішення сесії № 256 від 04.08.2016 р., в якому міститься список громадян, яким відмовлено в наданні земельних ділянок для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, серед інших, під номером 21 зазначений ОСОБА_10 , під номером 22 - Зорянської ОСОБА_12 ; під номером 23 - ОСОБА_11 , під номером 24 - ОСОБА_26 .

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (сьомого скликання) № 1 від 06.11.2015 р., згідно якого, сесія вирішили під другим номером визнати повноваження ОСОБА_5 сільського голови Зорянської сільської ради сьомого скликання, обраного 25 жовтня 2015 року.

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (сьомого скликання) № 13 від 06.11.2015 р., згідно якого, сесія вирішила присвоїти сільському голові ОСОБА_5 дев`ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад.

Список депутатів Зорянської сільської ради сьомого скликання Зорянської сільської ради, з якого слідує, що у Зорянській сільській раді сьомого скликання налічується 26 депутатів.

Присягу посадової особи місцевого самоврядування від 04.04.2015 р., ОСОБА_5 присягнув вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки.

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (шостого скликання) № 1598 від 01.04.2015 р., згідно якого, сесія вирішила обрати секретарем Зорянської сільської ради депутата сільської ради від Старожуківського виборчого округу № 30 ОСОБА_5 . Присвоєно йому одинадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад. Введено його в склад виконавчого комітету.

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (шостого скликання) № 1605 від 01.04.2015р., згідно якого, сесія вирішила покласти на секретаря сільської ради ОСОБА_5 виконання повноважень сільського голови Зорянської сільської ради з 02.04.2015 року з правом першого підпису з оплатою праці відповідно до чинного законодавства та рішення Зорянської сільської ради № 1478 від 12.12.2014 р. «Про преміювання сільського голови та заступника сільського голови в 2015 році».

Протокол Зорянської сільської виборчої комісії про результати виборів Зорянського сільського голови в єдиному одномандатному виборчому окрузі від 25.10.2015 р., серед іншого, найбільшу кількість голосів виборців в єдиному одномандатному виборчому окрузі - 3034 набрав ОСОБА_5 .

Посадову інструкцію сільського голови Зорянської сільської ради, затвердженої розпорядженням сільського голови Зорянської сільської ради № 1 від 12.01.2016 р., згідно яких, крім іншого, повноваження сільського голови починаються з моменту оголошення сільською територіальною виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання і закінчуються в момент вступу на цю посаду іншої обраної відповідно до закону особи, крім випадків дострокового припинення його повноважень. (Розділ 2, п. 2.1.); Сільський голова: підписує рішення ради та її виконавчого комітету (Розділ 2, п. 2.4.); Скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесії ради і головує на пленарних засіданнях ради (Розділ 2, п. 2.9.); Забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, сільського ради, виконавчого комітету (Розділ 2, п. 2.13.).

Протокол огляду від 16 серпня 2016 року, розпочатого о 15.22 год., закінченого о 16.00 год., з якого слідує, що огляд здійснювався із відео фіксуванням на відеокамеру марки «Canon Legria FS306» на флеш карту пам`яті марки «Transcend 4gb» за адресою м. Рівне, майдан Просвіти,1, на автомобільній парковці, що поблизу Рівненської обласної державної адміністрації, поряд авто марки «Reno megane», державний номерний знак НОМЕР_6 . Поблизу автомобіля на асфальті знаходяться картонна коробка голубого кольору, вякій знаходиться грошові кошти, які часткового випали з коробки на асфальті, та копії документі у прозорому файлі. Під час огляду виявлено та вилучено 10 упаковок грошових коштів,у них по 100 штук у кожній упаковці, номіналом кожна купюра по 500 грн.

Постанову про освідування особи від 16 серпня 2016 року, з якого слідує, що у вказаний день з 15.00 год. по 15.20 год. відбувалось освідування ОСОБА_5 у присутності двох понятих ОСОБА_54 та ОСОБА_55 та учасників ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 та під час якого здійснювалось відео фіксування на відеокамеру марки «Canon Legria FS306» на флеш карту пам`яті марки «Transcend 4gb». Під час огляду ОСОБА_5 добровільно погодився надати для проведення освідування кисті обох своїх рух, які після освітлення спеціальною лампою, візуально будь-яких вкраплень та слідів світіння на руках не спостерігалося. Також відібрано змив з двох рук ОСОБА_5 за допомогою відрізків чистого бинта, які поміщено в окремі паперові конверти, на яких зроблено відповідні пояснювальні написи та які підписані всіма учасниками слідчої дії.

Висновок експерта № 2.1-561/16 від 21.10.2016 р., згідно якого, на представлених 10 пачках грошових купюр, марлевому тампоні («Змив з правої руки…» - згідно напису на пакеті) виявлено нашарування речовини, яка в УФ-променях має люмінесценцію яскравого жовто-зеленого кольору. На інших об`єктах речових, які б мали люмінесценцію в УФ-випромінюванні не виявлено. Дана речовина на пачках грошових купюр, марлевому тампоні, має спільну родову належність з речовиною, виявленою у вигляді нашарувань на тампоні зі зразком наданого препарату «Промінь-1».

Доручення на проведення освідування особи прокурора ОСОБА_59 № 04/2/4-660вих16 від 16.08.16 р., згідно якого, доручено проведення освідування ОСОБА_5 слідчому ВС управління ГУНП в рівненській області ОСОБА_60 .

Протокол виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 04.09.2015 року (Розпочато: 15 год. 38 хв. Закінчено: 16 год. 00 хв.) (т. 4, а.п. 4-5), згідно якого, старший оперуповноважений відділу БКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_61 на виконання постанови прокурора № 04/4-1085г від 01.09.2015 р. за участі понятих ОСОБА_62 та ОСОБА_63 та заявника ОСОБА_10 провів виготовлення заздалегідь ідентифікованих грошових купюр, необхідних для проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, у формі імітування обстановки злочину відносно гр. ОСОБА_5 .. Ідентифіковано 170 купюр, по 100 кожна, із зазначенням відповідних серійних номерів та номіналом по 200 грн., 15 шт., із відповідними серійними номерами, що в сумі 20000 грн. Також виготовлено 47 аркушів світлокопій усіх вищевказаних грошових купюр, на якій проставлені підписи присутніх осіб, які додаються до даного протоколу Додатком № 1 від 04.09.2015 року (т. 4, а. п. 6-52).

Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 30.10.2015 року (Розпочато: 15 год. 38 хв. 04.09.2015 року Закінчено: 09 год. 20 хв. 30.10.2015 року) (т. 4, а. п. 2-3) згідно якого, 04.09.2015 р, на парковці АЗС «WOG», що розташована за адресою м. Рівне, вул. Дубенська, 163А, ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 20000 грн., як частину неправомірної вигоди (аванс) за сприянні у оформленні всіх необхідних документів, щодо виділення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, будівель і споруд. Під час зустрічі ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 , що залишок раніше обумовленої суми, у розмірі 20 тис. дол. США (за виключенням) вже переданих в якості завдатку 20 тис. грн.), останній повинен передати ОСОБА_5 через 2-3 місяці, тобто після оформлення всіх необхідних документів щодо виділення земельних ділянок для будівництва обслуговування житлових будинків, будівель і споруд.

Протокол виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів від 15.08.2016 року Старший оперуповноважений 1 сектору ВБКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_64 та Додатку № 1 до протоколу; (т. 4, а. п. 119), з якого слідує,що за участі ФОП ОСОБА_18 , за допомогою цифрового друкувиготовив несправжні (імітаційні) засоби у вигляді грошових коштів на суму 490000 гривень у кількості 980 купюр номіналом по 500 гривень. Детальний перелік купюр та їх нумерація міститься у Додатку № 1 до протоколу.

Протокол виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16.08.2016 року (Розпочато 12 год. 28 хв. Закінчено: 13 год. 13 хв.) Старший оперуповноважений в ОВС відділу БКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_65 ; (Т. 4, а. п. 128) та Додатку № 1 до цього протоколу (Т. 4, а. п. 131-135) та оптичному диску DVD-R «Artex», вказаної слідчої дії, з якого слідує, що за дорученням № 04/2/4-1069т від 15.08.2016, у присутності двох осіб (понятих) ОСОБА_66 , ОСОБА_30 та громадянина ОСОБА_10 оглянуто грошові кошти - гривні номіналом по 500 гривень - 20 купюр, з яких виготовлено світлокопії на 5 аркушах (Додаток № 1), та які з обох боків були помічені за допомогою спеціального невидимого люмінесцентного барвника (спрея) «Промінь-1», який при освітлені спеціальною лампою (марка DeLux WL026 8W) світяться жовтим світлом. Також несправжні (імітаційні засоби) - грошові кошти в сумі 490000 гривень - 980 купюр номіналом 500 складені у 10 пачок по 98 купюр в кожній. В кожну із пачок, кладеться по 2 заздалегідь ідентифіковані та помічені купюри номіналом по 500 гривень на верх та під низ кожної пачки. Кожна пачка заклеєна банківською стрічкою. Вказані пачки надані громадянину ОСОБА_10 в його сумку для участі у проведені негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, у формі імітування обстановки злочину відносно ОСОБА_5 .

Договір поставки № 113 від 15.08.2015 року між ФОП ОСОБА_18 та УСБУ в Рівненській області в особі начальника Управління ОСОБА_67 ; (т.4, а. п. 120), з якого слідує, що ФОП ОСОБА_18 на письмове звернення замовника - УСБУ в Рівненській області, виготовляє та поставляє бланки поліграфічної продукції у вигляді несправжніх імітаційних засобів грошових купюр, ідентифікованих словом «УБОЗ», в сумі 490000 гривень у кількості 980 купюр номіналом 500 гривень., із їх описом, які містяться у Додатку № 1 до Договору поставки № 113 від 15.08.2016 року; (т. 4, а. п. 121).

Звернення (прохання) № 13/2312 від 15.08.2016 року до ФОП ОСОБА_18 за допомогою цифрового друку у виготовленні несправжніх (імітаційних) засобів у виглядів грошових коштів Начальника Управління ОСОБА_68 ; (т. 4, а. п. 122), згідно якого, Начальник УСБУ в Рівненській області просив ФОП ОСОБА_18 виготовити несправжні (імітаційні) засоби у вигляді грошових коштів в сумі 490000 гривень: 980 купюр номіналом по 500 гривень.

Видаткову накладну № РН-0000417 від 15.08.2016 року. (т. 3, а. п. 124), на бланки поліграфічної продукції (імітаційні засоби) у кількості 98000 шт., вартістю 200 грн.

Акт № ОУ-0000074 здачі-прийняття робіт (надання послуг) складеного між представником замовника УСБУ в Рівненській області ОСОБА_68 та ФОП ОСОБА_18 (т. 4, а. п. 125), згідно якого, на письмове звернення замовника № 13/2312 від 15.08.2016 Постачальником була виготовлена наступна продукція згідно з Договором поставки № 113 від 15.08.16 року: бланки поліграфічної продукції (імітаційні засоби) - 980 шт., загальною вартістю з ПДВ 200.00 грн.

Рахунок-фактуру № СФ-0000467 від 15.08.2016 року. (т.3, а. п. 126), на бланки поліграфічної продукції (імітаційні засоби) у кількості 980 шт., вартістю 200 грн.

Квитанцію № 0.0.602056260.1 від 17.08.2016 року про сплату від ОСОБА_61 200 грн.; (т. 4, а. п. 127), згідно якої, ОСОБА_61 за довіреністю № 116 від 15.08.2016р. сплатив ФОП ОСОБА_18 200 грн. за товари/послуги.

Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 16.08.2016 року (Час початку: 15 год. 00 хв. 15.08.2016 року Час закінчення: 15 год. 20 хв. 16.08.2016 року) Ст. оперуповноважений ВБКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_64 (Реєстр. № 13/3386); (т. 4, а. п. 212), з якого слідує що старший оперуповноважений ВБКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_61 , на виконання доручення № 04/4-1069т від 15.08.2016 р. прокурора, по кримінальному провадженню № 0000065 від 01.09.2015 р., та на підставі постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, 15.08.2016 р. в період з 15:00 год. до 16:00 год. за участі ФОП ОСОБА_18 , за допомогою цифрового друку виготовив несправжні (імітаційні) засоби у вигляді грошових коштів на суму 490000 гривень у кількості 980 купюр номіналом по 500 гривень. Старший оперуповноважений ОВС БКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_69 на підставі доручення № 04/4-1069т від 15.08.2016 р. прокурора, на підставі постанови про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, у присутності двох осіб (понятих) ОСОБА_66 , ОСОБА_30 та громадянина ОСОБА_10 виготовлено заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів в сумі 10000 (десять тисяч) гривень для їх подальшого використання у проведені негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, у формі імітування обстановки злочину. Процесуальна дія фіксувалася на цифрову відеокамеру «Canon Legria FS306» старшим оперуповноваженим в ОВС відділу БКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_70 . Грошові кошти, складені у пачки, надані громадянину ОСОБА_10 у його сумку для участі у проведені негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, у формі імітування обстановки злочину відносно ОСОБА_5 .. В подальшому ОСОБА_10 на власному автомобілі прибув до попередньо обумовленого місця зустрічі з ОСОБА_5 на парковці біля будівлі Рівненської облдержадміністрації, яка за адресою: м. Рівне, майдан Просвіти, 1. Зустріч ОСОБА_10 та ОСОБА_5 відбулась 16.08.2016 р. близько 14.50 год. на стоянці перед Рівненською облдержадміністрацією. ОСОБА_5 сів у автомобіль марки «Мереседес» чорного кольору, на переднє пасажирське сидіння, поруч з ОСОБА_10 . В ході зустрічі ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 документи в прозорому файлі та вищезазначені грошові кошти в якості неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням службового становища ОСОБА_5 щодо виділення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, будівель і споруд для ОСОБА_10 .. Під час розмови документи в прозорому файлі та вищезазначені грошові кошти були поміщені ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в коробку синього кольору з -під взуття. Після закінчення розмови ОСОБА_5 вийшов з автомобіля тримаючи коробку в руках Приблизно о 14:57 год. 16.08.2016 р. контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про що складається відповідний протокол.

Протокол огляду документів та речей від 01.09.2016 року ; (Т. 2, а. п. 212),згідно якого, слідчим ОСОБА_58 серед іншого, в присутності понятих ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , оглянуто документи - заяви з проханням виділення земельних ділянок на прізвища ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , копії їх паспортів, ідентифікаційних кодів, та журнал реєстрації звернень громадян особистого та другорядного характеру, за 27.04.2016 - 05.08.2016 р. р., в якому за 02.08.2016 р. зареєстровано вищезазначені заяви.

Висновок № 1.1-209/16 від 05.10.2016 р. криміналістичної експертизи рукописних записів літерно-цифрового складу в заявах від імені ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 від 02.08.2016 р. - виконанні ОСОБА_16 , згідно якої, рукописні записи літерно-цифрового складу в заяві від імені ОСОБА_10 від 02.08.2016 року - виконані не ОСОБА_16 , а іншою особою. Рукописні записи резолюційного змісту, які розпочинаються словами: « ОСОБА_14 ….» і закінчуються цифровим записом: «…02.08.2016 р.» та підписи в заявах від імені ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 02.08.2016 р. - виконанні ОСОБА_5 . Підписи від імені виконавця резолюційних записів, які розпочинаються словами: « ОСОБА_14 » і закінчуються цифровим записом: «…02.08.2016 р.» в заявах від імені ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 02.08.2016 р. - виконані ОСОБА_5 . Вирішити питання ким виконані підписи в заявах від імені ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 02.08.2016р. - не представляється можливим.

Висновки № 4527/4528 від 10.10.2016 (т. 2, а. п. 2), № 4533/4534 від 11.10.2016 р. (т. 2, а. п. 10), № 4521/4522 від 06.10.2016 (т. 2, а. п. 16), № 4523/4524 від 07.10.2016 (т. 2, а. п. 22), № 4525/4526 від 07.10.2016 (т. 2, а. п. 28), № 4519/4520 від 06.10.2016 (т. 2, а. п. 34), № 4539/4540 від 13.10.2016 (т. 3, а. п. 214), № 4541/4542 від 18.10.2016 (т. 3, а. п. 208), № 4529/4530 від 10.10.2016 (т. 3, а. п. 220), № 4535/4536 від 12.10.2016 (т. 3, а. п. 226), № 4537/4538 від 12.10.2016 (т. 3, а. п. 232), № 4531/4532 від 11.10.2016 (т. 3, а. п. 244), криміналістичних експертиз відеозвукозаписів у кримінальному провадженні № 0000065 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, слідує, щоу записах розмов в досліджуваних аудіофайлах текстовий зміст в основному відповідає викладеному в вказаних протоколах та наявне усне мовлення, крім інших, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , а їх висловлювання в цих протоколах позначені відповідно як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_10 ».. Ознак монтажу не виявлено. Встановити в категоричній формі наявність/відсутність ознак монтажу у цих звукозаписах не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю відповідної методики, зареєстрованої в МЮ України.

Крім того, в судовому засіданні, судом було безпосередньо досліджено докази, представлені стороною захисту, а саме:

Показання свідка ОСОБА_73 , який суду пояснив, що напередодні Дня Незалежності України 2015 року, він, ОСОБА_74 та ОСОБА_75 допомагали релігійній громаді Свято Михайлівського храму у благоустрою території. Приблизно о 20:00 годині до храму під`їхав автомобіль чорного кольору, типу джип, за кермом якого знаходилась людина, як він подальшому дізнався, що це був ОСОБА_10 .. В розмові з ОСОБА_5 ОСОБА_10 пообіцяв надати кошти на храм в якості спонсорської допомоги. Вказану розмову він чув чітко, оскільки знаходився на відстані одного метру від них. Через декілька днів він запитав у ОСОБА_5 чи надав цей чоловік спонсорську допомогу на храм, на що ОСОБА_5 повідомив, що останнім така допомога була надана.

Показання свідка ОСОБА_76 , яка суду пояснила, що ОСОБА_5 знає як голову Зорянської сільської ради. З 2011 року до 2019 року вона працювала головним бухгалтером Зорянської сільської ради і пам`ятає, що 16 серпня 2016 року, була завершена процедура відкриття банківського рахунку в Управлінні Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області для зарахування благодійних внесків (надходжень), а саме спонсорської допомоги по оплаті генеральних планів сіл Зорянських сільської ради та будівництва Свято Михайлівського храму. Вказаний рахунок вона особисто відкривала за вказівкою голови Зорянської сільської ради ОСОБА_5 з цільовим призначенням для зарахування благодійної (спонсорської) допомоги, яку за словами ОСОБА_5 повинен був надати бізнесмен в розмірі 500 тис. грн. З ранку, 16.08.2016 р. документи по відкриттю цього рахунку були передані нею ОСОБА_5 .

Лист-відповідь № 212/02-12/7 від 27.01.17 р. секретаря сільської ради ОСОБА_77 на адвокатський запит № 1965 від 18.01.2017 р. вх. № 79/02-11/17 від 23.01.2017 р., з якого слідує, що Зорянською сільською радою відкрився 16 серпня 2016 р. банківський рахунок призначений для зарахування благодійних внесків/надходжень з метою оплати розроблення та виготовлення генеральних планів сіл Зорянської сільської ради та на будівництво Свято-Михайлівського храму у с. Сморжів. Надано програми підтримки релігійних та громадських організацій на 2016-2020 р. р. та соціально-економічного розвитку на 2016-2020 р. р.

Повідомлення Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районні Рівненської області про відкриття рахунку 15.08.2016 р. № 7827.

Рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 72 від 28.01.2016р., згідно якого, вирішено затвердити Програму соціально-економічного і культурного розвитку сіл Зорянською сільської ради на 2016 рік та передбачено фінансування в 2016 році, інформування депутатів про виконання Програми покладено на ОСОБА_5 .

Програму соціально-економічного та культурного розвитку сіл Зорянської сільської ради на 2016 рік (Додаток 1 до рішення сільської ради № 72 від 28.01.2016 р.), згідно якого, зокрема, в розділі 8 зазначено Будівництво храмів у селах Зоря та Сморжів у розмірі 30 тис. грн.

Відповідь ОСОБА_78 № 01 від 07.03.2017 р. на лист № 1093 від 03.03.2017 р. адвоката ОСОБА_9 , зі змісту якої слідує, що 04.09.2015 р. було отримано благодійну допомогу у сумі 20000 гривень від ОСОБА_5 та передано в церковну касу Свято-Михайлівського храму с. Старожуків Рівненського району Рівненської області, та долучено копію вхідного прибуткового касового ордеру № 1 від 04.09.2015 р., згідно якого, прийнято ОСОБА_79 від ОСОБА_5 на ремонт храму (центрального купола) 20000 грн.

Квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 04.09.2015 р., згідно якої, Свято-Михайлівський храм с. Старожуків, в особі ОСОБА_79 прийнято від ОСОБА_5 на ремонт храму (благодійник внесок) 20000 грн.

Повідомлення слідчого СВ розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_80 № 6215/24-2016 від 16.08.2016 р., з якого слідує, що 16.08.2016 р. о 14.55 год. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000065 від 01.09.2015 р., в порядку ст. 208 КПК України затриманий громадянин ОСОБА_5 . Після роз`яснення процесуальних прав затриманий ОСОБА_5 виявив бажання мати захисника за призначенням.

Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою від 16 серпня 2016 року № 017-0002043 доповідомлення слідчого СУ ГУНП у Рівненській області ОСОБА_81 від 16.08.2016 р. № 213, призначено адвоката ОСОБА_82 для надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_5 , затриманому у слідчому управління ГУНП у Рівненській області на підставі ст. 208 КПК України ч. 3 ст. 368 КК України та зобов`язано адвоката ОСОБА_82 забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги та прибути 16.08.2016 р. о 18:00 год. в приміщення СУ ГУНП у Рівненській області. Час видачі доручення: 17.00 год.

Протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 30.10.2015 р. (т. 3 а. п. 54-66), складений старшим оперуповноваженим 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_83 , за результатами проведення відділом ОД УСБУ в Рівненській області, на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області № 1413т від 02.09.2015 р., негласного розшукового заходу - аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_5 , серед іншого, що з розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_10 слідує, що останній зазначає: «Я їздив там і біля Донєцка, і Днєпр. Он ще буса забрав з Дніпра, там, тоже у мєня б….ь, свої діла. Понімаєте? Я ж встречаюсь з людьми, і це все ми обговарюєм. Вже, кажу, участки є, все є, все готуйте гроші, все, все, все..», «Просто якщо, якщо це вже … мені треба як? Зроблені всі документи повністю і я зразу їду за дєньгами. А нє, то бл..ь приїдуть сюда, то таке. С етім вопросов не буде.», «Нє, то там мене, б…ь, вб`ють, ви що», «Їх там до хрена. Потому шо… бл…ь, а я заплатив чи нє? Потому шо в них, у них, вони це дають багато грошей. Вони мені довіряють, понімаєте? Поетому….», «Буде тільки Рівне, Потому шо… бо я кажу, я їздив, мені саме главне, щоб всьо з документами і щоб я знав, шо ви є і всьо, щоб я ці гроші не забирав, більше х..р знає кого. От це мені саме главне. Бо якщо я візьму там гроші, то я вже, там, просто вони нормальні. Але це тоже люди. Вони ж бл..ь тоже збирають гроші. І я ж не беру, я ж кажу, буду.».

Протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 15 серпня 2016 р. (т. 3 досудовий, а. п. 149-158), складений старшим оперуповноваженим 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Рівненській області ОСОБА_83 , у зв`язку з виконанням доручення прокурора, Прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 № 04/2/5-893т від 18.07.2016 р., на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області № 995т від 18.07.2016 р., негласного розшукового заходу - аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_5 , серед іншого, що з розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_10 12.08.2016 р. слідує, що останні зазначають: ОСОБА_5 : «Я вже підготував своїх вже вчора і сьогодні так трохи, ну. Але все те щоб ускорити, то зрозуміло треба знаєте як-то в нас сьогодні. Платиться, воно ускорюється і робиться! Зрозуміло, що є трохи процедура, що вона має, наприклад, видержати ту саму містобудівну раду…», «Дивіться, розробка генерального плану.», «Вже є фірма, яка буде займатися. Яка буде розробляти той генплан. Яка вже розробила геодезію і так само, наприклад, в нас вже все в натурі, розробляємо ділянки під те, щоб отримати або витяг з державного реєстру, або державний акт. Ну колись був державний акт, а зараз витяг.». «Ну дивіться, якщо ми займаємось, проплачуємо генплан, то я вже договорився з тими депутатами, щоб вони очі на те закрили на той масив … масив, наприклад, в полтора гектара …. Ну, так дивимся ми там, де дивились … плюс мінус там, де буде вулиця йти - то буде генеральний план. Ми, наприклад, там чуть-чуть посуваємося, берем там п`ять - тут, п`ять - тут. Ну шо вже йдуть на уступки … тим с… ділянки самі отут обходяться десь в районі від три сто до три з половиною, що та як ото платиться фірмі, щоб зробила, … генплан обходиться тридцять сім, щоб зробити, … а те все ну … якщо відкинути … - десь дев`ятнадцять… ну там майже до двадцяти ви тоді дали були двадцятку. Ну там було щоб.. ну та як по дві штуки цього…», «Дивіться, ми сьогодні розробили, ми сьогодні виробили… потому, шо ми рахунка так як-то не мали, щоб наприклад номера, а сьогодні бухгалтерша розробила рахунок.», «В понеділок буде рахунок відкритий. Я можу … ви мені даєте дані, я від вашого імені скидаю на рахунок конкретно на те питання, що ми хочемо. Ну гроші поступили, фірма … директор вертається з Києва.. він геодезію зробив, дальше сімнадцятого числа подаємо в газету на громадські слухання…», «Ну якщо дивіться, якщо у вас є такий варіант, що так як ви кажете, що будто деньгі даєм, хай люди займаються, розділити, щоб вони зробили.», ОСОБА_10 : «Тільки хай, давайте так, я вам даю, а в собі там ето самоє, де я що я буду.», ОСОБА_5 : «Знаєте я ж тоже, ну якщо взяти, ну тоже воно мені якось так з острахом, тому що ну це ж не двісті рублів, розумієте. Ми вже зібралися, то фактично я так зрозумів, що вороття нам вже назад не має, так?», ОСОБА_10 : « ОСОБА_39 , давайте зробимо так, ви мені скажіть в понеділок скільки дати грошей, я вам привезу і на цьому всьо, бо ви, бо я сам ноль, понімаєте, цей хрін приїде, мій юрист через десять днів понімаєте», « Ну я поняв. Нє я дам вам долари.», ОСОБА_5 : Ну поміняєте, хіба в цьому проблема, знаєш.», ОСОБА_10 : «Ні, я дам долари скільки там блін, скільки нада…», ОСОБА_5 : «Я дівчатам сьогодні дав команду, щоб вони займалися тим питанням вплотную, бо тому що знаєте, я послухав Вас, думаю, ви казали, що дзвонять, то всьо, щоб…», ОСОБА_10 : «Блять, в три часа ночі позавчора, йолкі палкі, я ж тоже не можу так, ето саме», ОСОБА_5 : «А тут зробили, кинули по цих процедурах. І по перше, є, буде позитив, потому, що сьогодні я кажу, я кажу, вот є наприклад інвестор, він хоче профінсіровать, зробити генплан, це ж тоже буде плюс, знаєте.», «Бо сьогодні государство ж не може. Бо наприклад я не можу сьогодні в сільській раді, я має вісім мільйонів, і не можу назбирати, за те заплатити, тому що там є проблема, там є дирка, там іде. А тут хочуть люди, а після того побудувати, що село розвивалося. Хіба хтось проти буде?», « В казначействі все пробили, сказали, що можна ті всі варіанти, сказали можна це все зробити», ОСОБА_10 : «Я в етом не понімаю. Я во вторнік уже проплачіваю за матеріалами, потому, що меня єти уже, прідуркі, уже … як я за вами хожу, так вони за мною, хоч раз вдень: що там, що там?». ОСОБА_5 : «Якби воно залежало чи від мого розпорядження, чи від мого підпису, я, знаєте, готовий сьогодні увійти, на всі уступки піти, як говориться, і, між нами, і переступити. Но сьогодні не все ж від мене залежить. Ви ж самі бачите, ті всі нюанси, те все має пройти там, має пройти там, видержати ті всі процедури. Ну, але закликаєм максимум зусиль щоб зробити це.»

В ході судового слідства, після дослідження доказів сторони обвинувачення та сторони захисту, стороною захисту було подано письмове клопотання про визнання доказів недопустимими, на яке, відповідно до вимог ч. 3 ст. 89 КПК України, прокурором подано письмове заперечення. При цьому, зазначені сторонами доводи аналізувались судом при оцінці доказів сторін та формулюванні висновків.

Аналізуючи доводи сторони захисту про відсутність у слідчого СБУ у Рівненській області ОСОБА_84 належних повноважень в період з 01.09.2015 р. по 19.10.2015 р. та визнання зібраних органом досудового слідства в цей період доказів - недопустимими, колегія суддів, вважає їх прийнятними та достатньо обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна 17 липня 1997 року прийняла Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., Перший протокол та протоколи № 2,4,7 та 11 до Конвенції» за № 475/97-ВР. Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визначає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23 лютого 2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно із цим законом при розгляді справ судами України, Конвенція та практика ЄСПЛ використовуються як джерела права. Зазначене положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України «Про міжнародні договори та угоди».

Відтак Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Таким чином, норми Конвенції повинні застосовуватися національними судами так само, як внутрішнє законодавство і як норми прямої дії.

У постанові Великої Палати від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, Верховний Суд зазначив, що: «відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження визначає захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.»

При цьому, в постанові від 21.04.2021 р. у справі № 295/12923/19, Верховний Суд зазначив, що: «Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.

В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.»

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 477/426/17 від 14.02.2022 р., суд виснував, що: «Способом оформлення рішення про визначення слідчого або групи слідчих, старшого слідчої групи, які здійснюватимуть досудове розслідування, який є допустимим за змістом норм, передбачених ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України, з огляду на їх юридичні конструкції, є постанова керівника органу досудового розслідування.

На виконання завдань кримінального провадження спрямоване прийняття відповідних процесуальних рішень, пов`язаних з початком, ходом здійснення і закінченням досудового розслідування. Належна правова процедура повинна застосовуватися як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування. Її недотримання тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод права на справедливий суд.

Крім того, Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2021 р. у справі № 754/7061/15к, виснувала, що: «Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.»

Отже, враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду щодо повноважень слідчого у кримінальному провадженні колегія суддів констатує, що такі повноваження, відповідно до ст. 39 КПК України, визначаються виключно постановою керівника органу досудового розслідування.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 липня 20203 р у справі № 192/1350/19 зазначив, що: «повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), котрий здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного й оперативного досудового розслідування, не суперечить вимогам ст. 39 КПК і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні.»

Отже, письмове «доручення», яке відповідає вимогам ст. 39 КПК України, із зазначенням всіх реквізитів що і постанова, є достатнім документом, яке підтверджує повноваження слідчого.

З досліджених по даному кримінальному провадженню доказів, судом встановлено, що на аркуші судового провадження 60 у т. 2, міститься супроводжувальний лист від імені т.в.о. заступника начальника відділу БКОЗ підполковника ОСОБА_85 від 01.09.2015 р. № 13/2338-вих на ім`я начальника СВ Управління СБ України в Рівненській області полковника юстиції ОСОБА_86 , згідно якого, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України, направлено для внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування матеріали в яких зафіксовано фактичні дані про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 368 КК України, з додатками на 8 аркушах.

На даному документі наявна резолюція: « ОСОБА_87 внести відомості в ЄРДР. Підпис. 01.09.2015». Кому належить даний підпис та його посада невідомо.

На аркуші судового провадження 61 у т. 2, міститься Рапорт старшого оперуповноваженого спецпідрозділу БКОЗ Управління СБ України в Рівненській області майора ОСОБА_46 від 01.09.2015 р. № 13/2337 на ім`я т.в.о. начальника Управління СБ України в Рівненській області полковника ОСОБА_35 , з якого слідує, що «01 вересня 2015 року на адресу Управління надійшла письмова заява громадянина ОСОБА_37 щодо можливих протиправних дій з боку посадової особи органу місцевого самоврядування Рівненського району Рівненської області ОСОБА_36 за сприяння у вирішенні земельного питання. В діях ОСОБА_36 містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214, ч.1 ст. 216 КПК України, направити до Управління МВС України для внесення до ЄРДР та початку досудового розслідування.

На аркуші судового провадження 59 та 67 у т. 2, знаходяться Витяги з кримінального провадження № 0000065 від 01.09.2015 р., з якого слідує, що слідчий відділу УСБУ в Рівненській області ОСОБА_87 вніс відомості в ЄРДР з якого слідує, що громадянин України М, будучи посадової особою органу місцевого самоврядування, за сприяння у вирішенні земельних питань, вимагає від громадянина ОСОБА_88 неправомірну вигоду у розмірі 20000 гривень».

На аркушах судового провадження 62-63 у т. 2, знаходиться повідомлення заступника начальника СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_48 за № 6/249-1506 від 01.09.2015 р. на ім`я першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_49 , з якого слідує, що 01.09.2015 на підставі Рапорту старшого оперуповноваженого ЗБКОЗ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_89 слідчим відділу УСБУ в Рівненькій області ОСОБА_90 до ЄРДР внесені 01.09.2015 р. за № 0000065 відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та розпочато досудове розслідування.

На аркуші судового провадження 66 у т. 2, знаходиться Доручення про проведення досудового розслідування від 19.10.2015 р. начальника СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_86 адресоване слідчому в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_52 та старшому слідчому в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_91 , в якому відповідно до вимог ст. ст. 39, 214 КПК України доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000065 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вказаним особам.

Отже, суд приходить до висновку, що аналіз вищевказаних доказів, свідчить що у даному кримінальному провадженню вперше, відповідно до вимог ст. 39 КПК України, повноваження слідчих були оформлені лише 19.10.2015 р., а тому суд погоджується із доводами сторони захисту, про те, що з 01.09.2015 р. по 19.10.2015 р. у слідчого (слідчих) були відсутні належні повноваження, що є наслідком визнання зібраних за їх участю в цей період доказів, в тому числі похідних, - недопустимими, а саме відомості (фактичні дані) які містяться в наступних документах: Протоколі № 13/3837 за результатами проведення негласної слідчої дії (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 30.10.2016 року на 12 аркушах та оптичний диск DVD-R DL «Verbatim» № 13/319т від 04.09.2015 року (Т3 досудовий, а. п. 54-66); Протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 24.12.2015 року на 49 аркушах та оптичний диск DVD-R № 13/356т (т. 3 досудовий, а. п. 67-116); Протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 04.11.2015 року на 12 аркушах та оптичний диск DVD-R «Perfeo» № 13/381т від 02.11.2015 року (т. 4 досудовий, а. п. 1-11).

Вирішуючи питання про істотність таких порушень та їх вплив на допустимість доказів, колегія суддів виходить із загальновизнаних критеріїв допустимості доказів у кримінальному процесі. Такими є отримання їх: 1) з передбачених КПК процесуальних джерел; 2) належним суб`єктом; 3) в установленому законом порядку. (Постанова Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі № 760/23459/17).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.09.2020 р. у справі № 563/1118/16-к: «докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Тобто здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.»

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.10.2021 р. у справі № 159/1383/17 та Об`єднаної палати Верховного Суду від 24.05.2021 р. у справі № 640/5023/19.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року зазначив, що для доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформовано доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, будуть такими ж.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з 01.09.2015 р. по 19.10.2015 р. у слідчого (слідчих) були відсутні належні повноваження для розслідування даного кримінального провадження, що є наслідком визнання зібраних за їх участю в цей період доказів, в тому числі похідних.

Аналізуючи доводи сторони захисту про порушення підслідності, колегія суддів, вважає їх прийнятними та достатньо обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України, в редакції станом на 01.09.2015 р., слідчі органів внутрішніх справ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Із змісту ч. ч. 2, 3, 5, 6 ст. 216 КПК України, в редакції станом на 01.09.2015 р., вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, в якому підозрювався ОСОБА_5 , не є підслідним слідчим органам безпеки.

За таких обставин, відповідно до вимог Кримінального-процесуального закону, досудове розслідування у цій справі повинно було проводитись слідчими органів внутрішніх справ, а в подальшому слідчими органами національної поліції.

У цій справі, згідно Рапорту старшого оперуповноваженого ВБКОЗ УЗБУ в Рівненській області ОСОБА_89 на ім`я ТВО начальника управління СБУ в Рівненській області ОСОБА_35 слідує, що 01.09.2015 р. на адресу управління надійшла письмова заява громадянина ОСОБА_37 щодо можливих противоправних дій з боку посадової особи органу місцевого самоврядування Рівненського району Рівненської області ОСОБА_36 за сприяння у вирішенні земельних питань.

В ході розгляду звернення встановлено, що ОСОБА_36 вимагає неправомірну вигоду у розмірі приблизно 20 тис. грн..

Враховуючи викладене, вважає за доцільне матеріали, в яких міститься фактичні дані про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 214, ч. 1 ст. 216 КПК України, направити до управління МВС України для внесення ЄРДР та початку досудового розслідування.

Як слідує з повідомлення заступника начальника слідчого відділу УСБУ в Рівненській області ОСОБА_48 , першому заступнику прокурора Рівненської області ОСОБА_92 від 01.09.2015 р. (т. 2, а. п. 62-63), слідує, що 01.09.2015 р. на підставі Рапорту старшого оперуповноваженого ВБКОЗ УЗБУ в Рівненській області ОСОБА_89 , слідчим відділом Управління розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке, внесено слідчим в особливо важливих справа СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_93 .

Постановою заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_94 про визначення підслідності від 04.02.2016 р. щодо здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000065 від 01.09.2015 р., передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, визначено за слідчими СУ Головного управління національної поліції в Рівненській області.

Проте, в супереч приписам кримінально-процесуального закону слідчий відділ УСБУ в Рівненькій області з 01.09.2015 року по 04.02.2016 р. здійснював досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні з порушенням правил підслідності, передбачених ст. 216 КПК України, у ході якого, проведено НСРД, спрямовані на отримання доказів, які було покладено в основу обвинувачення ОСОБА_5 .

Підслідність досудового розслідування у кримінальних провадження визначається виключно положеннями ст. 216 КПК України. Доказів того, що в період часу, з 01.09.2015 року по 04.02.2016 р., було визначено слідчий відділ УСБУ в Рівненькій області, як орган досудового слідства, стороною обвинувачення не надано.

За змістом ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист і шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 р. у справі № 563/1118/16-к.

Крім того, Об`єднана Палата Верховного Суду від 24.05.2021 р. у справі № 640/5023/19, вказала, що наслідком недотримання належної правової процедури, як складового елементу принципу верховенства права, є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими, на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Таким чином, враховуючи, що слідчий відділ УСБУ в Рівненській області діяв поза межами наданих кримінальним-процесуальним законом повноважень, колегія суддів, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, вважає докази, отримані в період з 01.09.2015 року по 04.02.2016 р. - недопустимими.

Зважаючи на вище встановлені обставини, колегія суддів вважає, що докази зібрані на підставі Ухвали слідчого судді апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_95 від 02.09.2015 р. (а. п. 52 т. 5) є неналежні і недопустимі, отримані з істотним порушенням прав ОСОБА_5 та його основоположних свобод, виходячи з наступного.

Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права - недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Частина перша статті 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), заява № 25735/94, пункт 45, ECHR 2000-VIII).

Відповідно до ч. 2-3 ст. 87 КПК України, передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засобами доказування, отримані в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Як слідує із матеріалів справи а. п. 49 т. 5, з Клопотанням про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, аудіо-, відеокотролю особи, спостереження за особою, до слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області 01.09.2015 р. за № 6/257-296 звернувся слідчий в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_87 , у якого, як було зазначено вище, відсутні належні повноваження.

Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_95 від 02.09.2015 р. (а. п. 52 т. 5), вищевказане клопотання слідчого ОСОБА_44 задоволене. Надано дозвіл на проведення стосовно ОСОБА_5 таких негласних слідчих (розшукових) дій: -аудіо-, відеоконтроль особи; зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номеру; спостереження за особою із застосування спеціальних засобів, строком дії Ухвали до 02.11.2015 р. включно.

Отже, аналізуючи вищевказані докази, суд констатує, що підставою для обмеження Конституційних та Конвенційних прав та свобод ОСОБА_5 стало саме звернення із клопотанням неуповноваженої на це особи, а саме слідчого ОСОБА_96 .

Згідно ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана - Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

У постанові від 04.08.2021 року у справі № 390/934/13-к ККС зазначив: «...відповідно до положень ст. 90 КПК рішення національного суду має преюдиціальне значення лише, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, лише у визначених цією статтею випадках».

Таким чином ухвала слідчого судді апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_95 від 02.09.2015 р. не має преюдиціального значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, а повинна розглядатися в сукупності з іншими доказами.

Підсумовуючи вище наведене, слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли не дотримання процедури їх проведення призвело до порушення Конвенційних та/або Конституційних прав і свобод людини, що в даному випадку мало місце, оскільки хоча дозвіл суду на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_5 мав місце, однак з порушенням його суттєвих умов.

При цьому, суд враховує, що на стадії досудового слідства, сторона захисту позбавлена можливості оскаржувати Ухвали слідчих суддів на надання дозволів на проведення НСРД, а разом з тим, суд в ході судового розгляду зобов`язаний перевірити із законність.

Отже, хоча в матеріалах даної справи і наявна Ухвала слідчого судді апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_95 від 02.09.2015р. про надання дозволу на проведення щодо ОСОБА_5 НСРД, разом з тим, вона здійснена на підставі Клопотання особи, у якої відсутні належні повноваження, а тому суд констатує порушення належної правової процедури, що має наслідком визнання фактичних даних, отриманих в результаті проведення НСРД - недійсними.

Щодо доводів прокурора, з цього приводу, зазначених у його письмовому запереченні на клопотання захисту щодо визнання доказів недопустимими, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та зазначає наступне.

Посилання прокурора на те, що з витягу ЄРДР у кримінальному провадженні № (том. 2, а. п. 59) встановлено, що він сформований 01.09.2015, у ньому зазначено орган досудового розслідування - СВ УСБУ в Рівненській області та слідчого - ОСОБА_97 - суд вважає безпідставним, оскільки:

Відповідно до п. 1 глави 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі Положення), до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

Витяг з ЄРДР - це згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).

Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів чи постанову керівника відповідного органу досудового розслідування про призначення слідчого або групи слідчих, які здійснюватимуть повноваження прокурорів чи слідчих у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в кримінальному провадженні.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.01.2024 р. по справі № 466/9158/14-к та який повністю узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584 кмо 18), та постановах Верховного Суду від 15.05.2024 р. у справі № 758/6173/22 та від 09.08.2024 р. у справі № 463/11851/21.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість доказів сторони обвинувачення, які здобуті неуповноваженою особою до початку внесення відомостей в ЄРДР виходячи з наступно.

В ході судового розгляду досліджено оптичний диск CD-R марки «Artex» наданий заявником ОСОБА_10 до заяви від 31.08.2015 р., оптичний диск CD-R марки «Arena», наданим свідком ОСОБА_10 до протоколу його допиту від 01.09.2015р., роздруківку розмови між посадовою особою органу місцевого самоврядування Рівненського району ОСОБА_36 та мешканцем м. Рівне ОСОБА_37 від 31.08.2015 р. (т. 1 а. с. 126-131), та протокол огляду від 01.09.2015 р. (т. 1 а. п. 196), які сторона захисту просить визнати недопустимими, оскільки вказані докази здобуті в наслідок цілеспрямованих дій заявника ОСОБА_10 із застосуванням фактично оперативно-розшукових заходів.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті в редакції від 13 квітня 2012 року дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 18 лютого 1992 року № 2135-XII «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - Закон № 2135-XII) така діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1 цієї статті, а проведення її громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно із ч. 2 цієї статті зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Як зазначалось вище, обставини, які є предметом доказування, встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку.

Про те, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином зазначала й об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 640/5023/19 (провадження № 51-2917кмо20). В цій справі колегія суддів дійшла висновку й про те, що наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних у ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Об`єднана палата Верховного Суду у справі № 208/2160/18 від 25.09.2023 р. підкреслила, що у статті 86 КПК закріплено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Законодавче закріплення положень щодо допустимості доказів та визнання їх недопустимими є гарантією забезпечення конституційних прав, свобод та законних інтересів кожного учасника кримінального провадження, їх захисту від неправомірних дій і зловживання владою особами, які здійснюють кримінальне провадження, дотримання належної процедури та ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення суду.

Попри те, що кримінальний процесуальний закон не визначає критеріїв допустимості доказів у контексті реалізації приписів ст. 86 КПК, вони визначені в доктрині кримінального процесуального права: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Зазначені критерії підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 1 ст. 412 КПК. Загальнопоширеним і в темпоральному аспекті укоріненим у практиці застосування норм кримінального процесуального закону є такий правозастосовний підхід, за яким докази, отримані в кримінальному провадженні з грубим порушенням установленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Окрім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 р. у справі № 753/130/19, критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, у зв`язку з тим, що вище зазначенні докази сторони обвинувачення отриманні у кримінальному провадженні з грубим порушенням установленого порядку, колегія суддів вважає їх недопустимими.

Щодо доводів прокурора з цього приводу, зазначених в його письмових запереченнях на клопотання захисту про визнання доказів недопустимими, а саме щодо покликання на ч. 1 та ч. 2 ст. 60 КПК України, якими визначені права заявника, до яких віднесено також право заявника подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи, то вказані доводи не спростовують вищевказаного висновку суду щодо незаконності отримання вищевказаних записів розмов заявника та обвинуваченого.

Аналізуючи доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів, отриманих в результаті не розсекречування та не відкриття постанови прокурора, колегія суддів погоджується з такими доводами, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Отже, для перевірки доказів на предмет їх допустимості ці рішення мають бути відкриті стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України, що є важливою гарантією змагальності і рівності сторін у кримінальному провадженні.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року № 13-37кс18 у справі № 751/7557/15-к, для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою для їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки за змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно НСРД.

Ці документи (процесуальні рішення) виступають правовою підставою для проведення НСРД з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор - процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Також Велика Палата Верховного Суду постановою від 16 жовтня 2019 року у справі 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) уточнила висновки щодо застосування норми права, зроблені раніше у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у провадженні № 13-37кс18, акцентувавши увагу на тому, що сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, і виконувати в такий спосіб вимоги щодо відкриття матеріалів іншій стороні відповідно до ст. 290 КПК України.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПКУкраїни.

В матеріалах кримінального провадження, міститься Протокол про результати контролю за вчинення злочину від 30.10.2015 р., по епізоду отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди 04.09.2015 р., з якого слідує, що НСРД було проведено на підставі постанови прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину.

Крім того, на реалізацію вищевказаної постанови прокурора, міститься Протокол про виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 04.09.2015 р. та додатки до нього.

Верховний Суд в своїх постановах послідовно наголошує, що правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій є постанова прокурора, яка в розумінні статей 84, 99 КПК України не є доказом у справі, однак яка є процесуальною підставою для отримання доказу, а тому повинна бути надана стороні захисту для забезпечення принципу змагальності.

При цьому, у цих постановах, відповідно до ст. 271 КПК України, зазначається уся наявна інформація, одержана в установленому законом порядку, що потребує перевірки та викласти обставини, які свідчать про відсутність під час дії провокування особи на вчинення злочину.

Тобто, саме з цих процесуальних документів суд може дійти висновку, чи були у органу досудового розслідуванні наявні законні підстави для проведення таких заходів, результати яких, виступають доказами у кримінальному провадженні.

В своїх поясненнях про причини не розсекречення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину по епізоду отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди 04.09.2015 р. прокурор вказав, що на стадії досудового слідства в установленому законом порядку з клопотанням про розсекречування вищевказаної постанови не звертався, оскільки станом на час проведення досудового слідства, існувала судова практика Верховного Суду України, яка не зобов`язувала прокурора здійснювати розсекречування та відкриття вказаних постанов.

Разом з тим, суд критично оцінює вказані доводи прокурора та до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Аналізуючи судову практику Верховного Суду України, станом на час досудового розслідування, яка міститься в його постановах від 17.12.2015 р. у справі № 5-184кс15та у справі № 5-230кс15, слідує на користь висновку про обов`язковість розсекречування процесуальних рішень та їх відкриття відповідно до вимог ст. 290 КПК України, оскільки відсутність останніх унеможливлює встановлення: які конкретно заходи були санкціоновані судом, щодо кого саме, на який строк та чи діяли правоохоронні органи в межах та в спосіб, передбачений відповідними судовими рішеннями. Тобто, неможливо з`ясувати правові підстави та порядок застосування заходів, які тимчасово обмежували Конституційні права і свободи, що становить основний критерій допустимості їх результатів, як джерела доказів.

Крім того, на користь висновку суду про необхідність відкриття процесуальних документів, які тимчасово обмежують Конституційні права та свободи людини, що становить основний критерій допустимості їх результатів, як джерела доказів, свідчить також і практика ЄСПЛ.

Так у рішенні від 11 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» (заява №6293/04) ЄСПЛ було зазначено, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Аналогічний висновок міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Якуба проти України» від 12.02.2019 р., заява № 1452/09.

Таким чином, наведені порушення вимог ч. 4 ст. 246, ч. ч. 3-7 ст. 271, ч. 2 ст. 290 КПК України, фактично унеможливили здійснення судом перевірки на предмет законності НСРД по епізоду отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди 04.09.2015 р., в тому числі і на предмет підбурювання (провокації) злочину, про що, стверджує сторона захисту, а тому виходячи з узвичаєного імперативу конституційного походження «усі сумніви - на користь особи, діяння якої кваліфікуються», слід трактувати на користь захисту.

Зважаючи на правовий висновок зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19), у випадку надання прокурором постанови прокурора, яка стала підставою для здійснення контролю за вчиненням злочину, або хоча б надання доказів вжиття необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, на стадії судового розгляду, колегія суддів могла б дослідити дані документи та прийняти рішення про допустимість певного доказу, але прокурором такі докази суду надані не були.

Отже, відомості (фактичні дані), які містяться в Протоколі виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 04.09.2015 року (Розпочато: 15 год. 38 хв. Закінчено: 16 год. 00 хв.); Додаток до протоколу від 04.09.2015 року світлокопії грошових коштів в сумі 20000 грн. на 47 аркушах; Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 30.10.2015 року (Розпочато: 15 год. 38 хв. 04.09.2015 року Закінчено: 09 год. 20 хв. 30.10.2015 року); - суд визнає недопустимими доказами, та відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, не враховує відомості, які містяться в них, як докази.

Розглядаючи правомірність затримання ОСОБА_5 16 серпня 2016 року, о 14.55 хвилин та фіксації правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про те, що органом досудового слідства, під час вчинення даних слідчих дій було порушено право ОСОБА_5 на захист, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутогопроти нього кримінального обвинувачення (п. 1); кожен обвинувачений у вчиненнікримінального правопорушення має право захищати себе особисто, чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагаю інтереси правосуддя (п. п. «с», п. 3).

Забезпечення підозрюваному /обвинуваченому/ права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є однією із основних засад судочинства, а відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При цьому Конституційний Суд України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 констатував, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі й формах, як вона того потребує. Навіть якщо це право не передбачене законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена в його реалізації.

У частині другій статті 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, зміст якого становить сукупність наданих йому законом можливостей для спростування підозри, обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Приписи ст. 20 КПК України, що розкривають зміст забезпечення права на захист, як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у пункті 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у пункті 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду». Аналогічні правові позиції ЄСПЛ, містяться, зокрема, у таких рішеннях: від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України», «Шабельник проти України», від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України», від 03 листопада 2011 року у справі «Балицький проти України», від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», від 12 січня 2012 року у справах «Тодоров проти України», «Довженко проти України», «Іглін проти України», від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» та інші.

Також необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в пункті 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (пункт 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 90 - 91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Саме такої позиції дотримується і Верховний Суд, який неодноразово висловлювався з приводу необхідності забезпечення ефективного та якісного захисту особи та недопущення порушення права на захист. Відповідні висновки суду касаційної інстанції містяться в постановах: № 51-7891км18 від 20 грудня 2018 року (справа № 757/56085/16-к), № 51-1131км18 від 13 березня 2018 року (справа № 360/2367/16-к), № 51-741км17 від 13 лютого 2018 року (справа № 425/915/16-к), № 51-2600км18 від 21 червня 2018 року (справа № 748/1061/16-к).

При цьому, відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 6 ст. 368 КПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у суддів відсутні права для не застосування таких висновків. (п. 52 судового рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 р по справі № 754/5683/22, провадження № 14-28цс23).

Застереження щодо неприпустимості порушення права особи на отримання ефективної, реальної та практичної правової допомоги в кримінальному провадженні містяться у рішеннях ЄСПЛ: «Імбріоша проти Швейцарії» (Imbrioscia v. Switzerland) від 24 листопада 1993 року, «Габріелян проти Вірменії» (Gabrielyan v. Armenia) від 10 квітня 2012 року, «Фалькао дос Сантос проти Португалії» (Falcao dos Santos v. Portugal) від 03 липня 2012 року, «Сийрак проти Росії» (Siyrak v. Russia) від 19 грудня 2013 року.

При вирішенні питання про процесуальні наслідки порушення права особи на захист, суд керується положеннями, закріпленими у ст. 87 КПК України, відповідно до частини першої, якої недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому частина друга норми цієї статті передбачає, що одним із діянь, у разі існування яких суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, є, зокрема, порушення права особи на захист.

Крім того, суд вважає, що одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), є право на захист/юридичну допомогу, закріплене в підпункті «с» пункту третього. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт статті 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції України та статтею 20 Кримінального процесуального кодексу України. Стаття 7 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на засадах забезпечення права на захист.

Спосіб застосування пункту першого та пункту третього (c) статті 6 Конвенції на етапі досудового слідства залежить від особливостей відповідного провадження та фактів конкретної справи. Як правило, доступ до захисника має надаватися з першого допиту підозрюваного працівниками поліції, за винятком випадків, коли за конкретних обставин відповідної справи продемонстровано, що існують вагомі підстави для обмеження такого права. Судом звертається увага на те, що згідно з практикою ЄСПЛ, особа набуває статусу підозрюваного, який обумовлює застосування гарантій статті 6 Конвенції, не з моменту офіційного надання/визнання такого статусу, а тоді, коли національні органи влади мають достатні підстави підозрювати цю особу у причетності до злочину. Це є усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображена в рішеннях щодо України, у справах ЄСПЛ «Ушаков та Ушакова проти України», «Собко проти України» та інші. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість обвинуваченого на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію й одночасно має справу з дедалі складнішими положеннями кримінального законодавства, що забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення жорстокого поводження. Усі винятки з реалізації цього права повинні бути чітко визначеними, а їхня дія має бути суворо обмежена в часі. Ці принципи є особливо актуальними у випадках серйозних обвинувачень, бо саме тоді, коли особі загрожує найсуворіше покарання, її право на справедливий судовий розгляд має забезпечуватися в демократичному суспільстві максимально можливою мірою.

Фундаментальний характер та важливість права на захист, гарантованого статтею шостою Конвенції, зумовив вироблення ЄСПЛ усталеної практики щодо поширення гарантій цієї статті не лише на судове провадження, а й на досудове розслідування, оскільки саме на цьому етапі особа є найбільш вразливою.

У пункті 183 Рішення ЄСПЛ у справі «Кулік проти України» від 02.02.2017 р. Суд нагадав, що відповідно до загальновизнаних міжнародно-правових норм, які визнаються Судом і формують основу його прецедентної практики, обвинувачений має право на допомогу адвоката одразу після затримання, а не тільки під час допитів.

Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист в кримінальному провадженню викладено, зокрема, у рішеннях у справах «Сальдуз проти Туреччини», заява № 36391/02, п. 52, від 27.11.2008 р. та «Яременко, проти України», заява № 32092/02, п. п. 90-91, від 12.06.2008 р., ), а саме, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника з самого початку провадження».

Отже, право на захист особи належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.

Так, у статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зазначено, що «суд здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав та свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Як слідує з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 серпня 2016 р., який міститься у томі № 2, аркуш провадження 75, у вказаний день о 14 год. 55 хв., на території парковки за адресою м. Рівне, майдан Просвіти 1, відповідно до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, співробітниками Управління СБ в Рівненській області затримано особу ОСОБА_5 , підозрювану у вчиненні злочину.

Відповідно до повідомлення слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_98 , на ім`я директора Рівненського обласного центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_99 від 16 серпня 2016р. за № 6215/24-2016, слідує, що після роз`яснення процесуальних прав затриманий ОСОБА_5 виявив бажання мати захисника за призначенням (т. 2 а. п. 88).

Відповідно до Доручення уповноваженої особи регіонального центру БВПД у Рівненській області від 16 серпня 2016 року № 017-0002043, для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 призначено адвоката ОСОБА_100 , який був зобов`язаний з`явитися 16 серпня 2016року о 18:00 год. в приміщення СУ ГУНП в Рівненській області, за адресою: м. Рівне, вул. М. Хвильового, 2, каб.25, до слідчого ОСОБА_81 (т. 2 а. п. 89).

Із протоколу освідування особи від 16 серпня 2016 року, розпочатого о 15 год. 00 хв. та закінченого о 15 год. 20 хв., проведеного слідчим СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_101 , із застосуванням технічних засобів марки «Canon Legria FS 306» на флеш-карту пам`яті марки «Transend 4 gb»»; освітлення за допомогою лампи із спеціальним ультрафіолетовим випромінюванням, на підставі постанови прокурора від 16.08.2016 р. у кримінальному провадженні № 0000065 від 01.09.2015 р., проведено освідування ОСОБА_5 , за результатами якого, вилучено та опечатано результати освідування (т. 2 а. п. 122).

Із протоколу огляду від 16 серпня 2016 року, розпочатого о 15 год. 22 хв. та закінченого о 16 год. 00 хв. проведеного заступником начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_58 із застосуванням технічних засобів марки «Canon Legria FS 306» на флеш-карту пам`яті марки «Transend 4 gb»; освітлення за допомогою лампи із спеціальним ультрафіолетовим випромінюванням, слідує, що на автомобільній парковці, що поблизу Рівненської обласної державної адміністрації, за адресою м. Рівне, майдан Просвіти 1, поблизу автомобіля марки «Reno megane», ДНЗ НОМЕР_6 , на асфальті, знаходиться картонна коробка, голубого кольору, в якій знаходяться грошові кошти, які частково випали з коробки на асфальт, та копії документів, у прозорому файлі. В результаті огляду встановлено 10 упаковок грошових купюр номіналом по 500 гривень кожна, в кожній упаковці по 100 грошових купюр, які опечатані банківською стрічкою національного банку України. Серії та номери верхніх грошових купюр в упаковках грошових купюр: ВГ6156472; ЛБ8368314; ЗЗ7764777; ЛЗ7330917; СГ2324558; СИ7487638; СГ1000433; ВЗ6467798; ГН3725314; ЛД1922977 (т. 2 а. п. 114).

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 209 цього Кодексу особа вважається затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному такою особою.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 223 КПК України, перед проведення слідчої(розшукової) дії, особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки передбаченим цим кодексом, а також відповідальність встановлена законом.

Як зазначено вище, після затримання ОСОБА_5 слідчим були проведенні огляд та освідування.

Разом з тим, у вказаних протоколах не містяться відомості, про те, що ОСОБА_5 перед початком таких слідчих дій були роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі право на правову допомогу - захист.

При цьому, як зазначалось вище, після затримання ОСОБА_5 о 14:55 год., останній виявив бажання мати захисника за призначенням, який йому був призначений - адвокат ОСОБА_102 і ОСОБА_5 від його послуг не відмовлявся і своєї згоди на огляд та освідування за відсутності захисника не давав.

Крім того, суд вважає доречними доводи захисту, про те, що підчас огляду місця події 16 серпня 2016 р. розпочатого о 15:22 год. органу досудового слідства було відомо, що ОСОБА_5 фактично підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, відповідно до ст. 12 КК України, оскільки дії по передачі останньому 500000 грн. здійснювались під контролем правоохоронних органів, а тому, відповідно до ст. 52 КПК України, участь захисника в проведенні слідчих (розшукових) дій за участі ОСОБА_5 була обов`язковою.

На підтвердження вказаного висновку також вказує і те, що прокурор в постанові про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 15 серпня 2016 року двічі зазначив, що «В провадженні слідчого управління ГУ ГУНП в Рівненській області кримінальне провадження № 0000065 від 01.09.2015 за ознаками злочину, перед бачено ч. 4 ст. 368 КК України», та «Таким чином, в діях ОСОБА_103 обґрунтовано вбачаються ознаки тяжкого злочину, який передбачений ч. 4 ст. 368 КК України».

Вказані дії органу досудового слідства є істотнім порушенням права на захист ОСОБА_5 , яке відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, тягне за собою недопустимість як доказу фактичних даних протоколів огляду, освідування та відеозаписів вказаних слідчих дій, оскільки право на захист ОСОБА_5 не було забезпечено.

Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 13 листопада 2019 року по справі №1-07/07 (п. 50).

Крім того, відповідно до Протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 16.08.2016 р. (т. 4 досудовий а. п. 212), вказана негласна слідча (розшукова) дія закінчилась приблизно о 14 год. 57 хв. відкритим фіксуванням, що зазначено у вказаному протоколі.

Разом з тим, відповідно до ст. 271 КПК України, вказаний протокол складений без участі затриманого ОСОБА_5 як особи, відносно якої здійснювався контроль за вчиненням злочину, останній з ним не ознайомлений, а від так був позбавлений можливості висловити свої заперечення чи зауваження стосовно проведених відносно нього дій.

Крім того, відповідно до ст. 241 КПК освідування є слідчою (розшуковою) дією яка здійснюється на підставі постанови прокурора щодо підозрюваного, свідка чи потерпілого. Перед початком освідування особі, яка підлягає освідуванню, пред`являється відповідна постанова прокурора. В протоколі освідування ОСОБА_5 (т. 1, а. п. 122) не зазначено його процесуальний статус, не роз`яснено його права під час проведення цієї слідчої (розшукової) дії, передбачені ст. 42 КПК України, оскільки як слідує із протоколу затримання, останній був затриманий 16 серпня 2016р. о 16 год. 55 хв., а освідування розпочалось о 15 год. 00 хв.

Не дивлячись на вказівку в протоколі освідування особи від 16.08.2016 року на те, що воно проводиться на підставі постанови прокурора у кримінальному провадженні від 16.08.2016 року, відомості про пред`явлення цієї постанови ОСОБА_5 до проведення освідування, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, як зазначено в самому протоколі освідування ОСОБА_5 від 16.08.2016 р., перед початком освідування зазначеним вище особа в роз`яснено їхнє право бути присутніми при всіх діях, які проводилися, робити зауваження, що підлягають занесенню до протоколу. Особам, які беруть участь у проведенні освідування, також роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України про їх обов`язок не розголошувати відомості щодо проведеної процесуальної дії, а також про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання.

Суд враховує, що відомості, які містяться в Протоколі огляду від 16 серпня 2016 року та флеш-карті пам`яті марки «Transcent 4gb»; (Т. 2, а. п. 114); Протоколі освідування особи від 16 серпня 2016 року та флеш-карті пам`яті марки «Transcent 4gb»; (Т. 2, а. п. 120), не відповідають змісту процесуальних дій, які фактично здійснювались. Уповноважені особи органу досудового розслідування фактично провели не огляд місцевості, речей та документів, а відкрите фіксування під час завершальної стадії контролю за вчиненням злочину з затримання ОСОБА_5 та вилученням грошових коштів, які знаходились на автомобільній парковці біля автомобіля, де мали керуватися ст. 208, 209, ч. 4 ст. 271 КПК України.

При цьому, відповідно до приписів ч. 4 ст. 271 КПК України, встановлено імперативну вимогу до осіб, які здійснюють досудове розслідування, і законодавець не встановлює будь яких виключень стосовно її виконання.

З огляду на зміст статей 20, 42, 104-107, 241, 271 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вказані порушення є істотними, що має наслідком визнання вищевказаних доказів недопустимими, в тому числі висновку експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України № 2.1-561/16 від 21.10.2016 року про дослідження матеріалів та речовин(т. 3 суд, а. п. 179-181, та додатки до нього т. 3, а. п. 182-187), як похідного.

Внаслідок викладених порушень кримінально-процесуального закону була порушена форма кримінального процесу як основна гарантія забезпечення засади законності, затриманий був позбавлений права на захист, права висловлювати свої заперечення чи зауваження стосовно проведених відносно нього процесуальних дій.

Вказаний висновок суду відповідає правової позиції Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі № 588/1199/16-к, від 05.08.2020 р. у справі № 700/361/17.

Колегія суддів, також, погоджується з доводами сторони захисту про визнання висновку експертизи Рівненського НДЕКЦ МВС України № 2.1-561/16 від 21.10.2016 року за критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева», зміст якої розкрито у рішеннях ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)») та викладено у п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 у справі № 1-07/07, а саме:

«Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.»

Тлумачення частини 1 статті 87 КПК в частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме собою не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК.

Крім того, застосовуючи правило частини 1 статті 87 КПК в частині визнання недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в доказі, що визнаний ним недопустимим відповідно до частини 1 статті 87 КПК.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду, міститься у постанові від 08 жовтня 2019 року по справі № 639/8329/14-к.

Отже, визнання недопустимих відомостей, які містяться в протоколі огляду та протоколі освідування ОСОБА_5 від 16.08.2016 р., у зв`язку з порушенням фундаментальних прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме п. «с» ч. 3 ст. 6 порушення права на захист і право на справедливий суд та ст. 59 Конституції України, відповідають правовим висновкам, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 р. у справі № 756/10060/17. Вказані порушення використовувались в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а тому також підлягають визнанню недопустимими.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 275 КПК України під час проведення НСРД слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення НСРД у випадках, передбачених цим Кодексом.

Усталена судова практика визначає, що під конфіденційним співробітництвом слід розуміти негласні відносини, що встановлюються уповноваженими органами з повнолітньою дієздатною особою і на засадах добровільності та конспіративності використовуються для вирішення завдань кримінального провадження. Слідчий має право використовувати інформацію, отриману від осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво під час проведення НСРД, або залучати їх до проведення таких дій.

Залучення до конфіденційного співробітництва не є різновидом НСРД, а лише складовим елементом їх проведення, що вбачається із положень ч. 2 ст. 246 КПК України, де перераховуються види НСРД, які можуть проводиться у справах про тяжкі та особливо тяжкі злочини, серед яких залучення до конфіденційного співробітництва відсутнє. Залучення до конфіденційного співробітництва є лише засобом проведення різних видів НСРД.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 р. у справі № 754/10882/17.

Відповідно до ч. 6 ст. 246 КПК України, саме за рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатись інші особи.

В контексті ч. 6 ст. 246 КПК України, ОСОБА_10 є іншою особою, яка тільки за рішенням слідчого чи прокурора може залучатись до проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 588/1199/16-к.

В матеріалах кримінального провадження, відсутня постанова органу досудового слідства про відповідне залучення і зазначення відповідних даних про особу, яка залучалась та яку залучено для конфіденційного співробітництва, що свідчить про наявність таких порушень КПК України, які могли би призвести до ухвалення незаконного та/або необґрунтованого рішення. Відсутні вказані дані і в постанові прокурора від 15.08.2016 р. про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину (т. 5 а. п. 84).

В матеріалах справи, відсутня заява ОСОБА_10 на надання згоди на її залучення до конфіденційного співробітництва, роз`яснення останньому заборони провокувати особу на вчинення злочину. Не надав таких відомостей в судовому засіданні і прокурор.

Отже, залучення ОСОБА_10 до проведення НСРД без належного процесуального рішення слідчого чи прокурора свідчить про грубе порушення вимог КПК України, і як наслідок була порушення форма кримінального процесу, як основна гарантія забезпечення засади законності та права на справедливий суд, що має наслідком визнання недопустимими всіх доказів НСРД, які були зібрані органом досудового слідства за його участі.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок спростовує доводи прокурора, що «норми КПК України не містять вимог щодо обов`язкової участі захисника затриманої особи під час її освідування та проведення огляду місця події з її участі».

Досліджуючи докази надані суду стороною обвинувачення та стороною захисту по другому епізоду обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 271 КПК України передбачено контроль за вчиненням злочину, що згідно ч. 1 цієї статті - може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться в таких формах: 1) контрольована поставка; 2) контрольована та оперативна закупка; 3) спеціальний слідчий експеримент; 4) імітування обстановки злочину.

15 серпня 2016 року прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області ОСОБА_8 виніс Постанову про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, із використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів - грошових коштів в сумі 10000 гривень, помічених спеціальним люмінесцентним барвником (препаратом) «Промінь-1» та фломастером для нанесення невидимого (люмінесцентного) маркування, а також несправжніх (імітаційних) засобів - грошових коштів в сумі 490000 гривень, тривалістю 60 днів (протягом часу з 15.08.2016 по 15.10.2016 включно) відносно Зорянського сільського голови Рівненського району Рівненської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 5, а. п. 84).

В п. п. 1.12.1. п. 1.12 Спільного Наказу Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16.11.2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5 «Про затвердження Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні» (далі по тексту - Інструкція) встановлено, що імітування обстановки злочину полягає в діях слідчого, уповноваженої особи, з використанням імітаційних засобів, які створять у оточуючих уяву про вчинення реального злочину, з метою його запобігання та викриття відомої чи невідомої особи, яка планувала чи замовляла його вчинення.

Таким чином, контроль за вчиненням злочину у формі імітування його обстановки застосовується з метою переконання невизначеного кола осіб у тому, що начебто відбувається злочинне діяння. Тобто дії уповноважених осіб спрямовані на інсценування зовнішніх, не прихованих, а демонстративних, очевидних для оточуючих ознак вчинення нібито фактичного злочину. Дана негласна слідча дія націлена на запобігання реальному злочину.

Разом з тим, в п. п. 1.12.4. п. 1.12. вказаної Інструкції, спеціальним слідчим експериментом є створення відповідних умов в обстановці, максимально наближеній до реальної, з метою перевірки дійсних намірів певної особи, у діях якої вбачаються ознаки тяжкого чи особливо тяжкого злочину, спостереження за її поведінкою та прийняттям нею рішень щодо вчинення злочину.

Спеціальний слідчий експеримент спрямований на штучне моделювання обстановки, яка б дала можливість отримати фактичні дані про злочинні наміри певної особи.

Як вказано у вищевказаній постанові прокурора: «для встановлення відомостей про тяжкий злочин та особу, яка його вчинила, необхідним та обґрунтованим є проведення негласної слідчої (розшукової) дії відносно ОСОБА_5 , у вигляді контролю за вчиненням злочину. При цьому одержати вказані відомості в інший спосіб, тобто без проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії, неможливо, оскільки на даний час точні місце та час отримання грошових коштів невідомі.»

Таким чином, вказані форми контролю за вчиненням злочину не є тотожними за своїм змістом та умовами реалізації, що вимагає отримання на проведення кожного з них конкретно визначеного рішення уповноваженої особи, тобто прокурора.

Згідно з частиною 4 статті 246 КПК України до виключної компетенції прокурора віднесені повноваження щодо прийняття рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину.

Процесуальний прокурор ОСОБА_8 надав Доручення оперативному підрозділу ВБКОЗ УСБ України в Рівненській області на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 15 серпня 2016 р. № 04/2/4-1069т, яким доручив виготовити і використати під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину відносно ОСОБА_5 заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби та несправжні (імітаційні) засоби - грошові кошти, тривалістю 60 днів (протягом часу з 15.08.2016 по 1.10.2016 включно). (т. 5 а. п. 87).

У той же час, врученням ОСОБА_10 на підставі постанови прокурора від 15 серпня 2016 р. грошових коштів є фактично проведена інша негласна слідча (розшукова) дія, а саме: спеціальний слідчий експеримент, оскільки вказаними діями створені відповідні умови в обстановці, максимально наближеній до реальної, з метою перевірки реальних намірів певної особи, у діях якої вбачаються ознаки злочину, спостереження за її поведінкою та прийняттям нею рішень щодо вчинення злочину.

Наведене свідчить, що відомості (фактичні обставини) які зафіксовані в нижче зазначених протоколах та електронних носіях НСРД, а саме в протоколі виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів від 15.08.2016 р., протоколі виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 16.08.2016 року та додатку до нього- копії грошових коштів та оптичний диск DVD-R «Artex», протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 15.08.2016 року, висновок є наслідком негласної слідчої дії, про проведення якої прокурор рішення не приймав, а отже є недопустимими.

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року у справі № 761/19749/13-к та від 12.05.2021 року у справі № 750/10362/17.

Також підлягають визнанню недопустимими і докази, які є похідними за критерієм «Плодів отруйного дерева», а саме: Договір поставки несправжніх імітаційних засобів грошових купюр № 113 від 15 серпня 2015р. (т. 4 аркуш досудового провадження 120), Довіреність № 116 від 15 серпня 2016р. на отримання бланків поліграфічної продукції (імітаційних засобів) (т. 4 аркуш досудового провадження 123), Видаткова накладна № РН-0000417 від 15 серпня 2016 р. бланків поліграфічної продукції (імітаційних засобів) (т. 4 аркуш досудового провадження 124), Акт № ОУ-0000074 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15 серпня 2016р. (т. 4 аркуш досудового провадження 125), Рахунок-фактура № СФ-0000467 від 15серпня 2016 р. (т. 4 аркуш досудового провадження 126), протокол огляду документів та речей від 01.09.2016 р. (т. 2 аркуш досудового провадження 212), висновок експерта № 2.1-561/16 від 21.10.2016 р.

Відповідно до ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, вчиненого народним депутатом України, іншим органам досудового розслідування, крім Національного антикорупційного бюро України та центрального апарату Державного бюро розслідувань відповідно до їх підслідності, визначеної цим Кодексом…

…Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку».

Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24.05.2021 року по справі № 640/5023/19.

Щодо доводів прокурора з цього приводу, серед яких останній покликається на постанову Верховного Суду від 22.10.2021 р. у справі № 487/5684/19, то суд вважає, що обстави справи не є релевантними, а тому зазначений висновок у даній справі не є застосовним.

Так, у зазначеній справі захист оспорював правомірність застосування грошових коштів саме в спеціальному слідчому експерименті.

У даній справі, захист оспорює саме правомірність проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину, із використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів, а не навпаки.

Аналізуючи докази сторони захисту, щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК, завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

У ч. 1 ст. 2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.

Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Верховний Суд 22.09.2021 р. у справі № 712/7368/13-к зазначив, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Як слідує із судової практики, доказування суб`єктивної сторони досить часто ґрунтується на аналізі не одного чи кількох прямих доказів, а саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямий умисел та корисливий мотив.

У постанові від 10.09.2019 р. у справі № 200/18903/17 Верховний Суд вказав, що: «Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінальними процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 р. по справі № 639/1528/22.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.»

Згідно пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України.

Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само проханні надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища за кваліфікуючими ознаками одержання неправомірної вигоди для себе в особливо великому розмірі, особою яка займає відповідальне становище та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.12.2019 р. у справі № 588/1199/16-к: «Діяння, за яке службова особа одержує неправомірну вигоду, повинне бути зумовлене її службовим становищем і безпосередньо пов`язане зі службовими повноваженнями. Відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, якщо службова особа одержала її за виконання чи невиконання будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Використанням службовою особою свого службового становища є вчинення як дій, які безпосередньо входять до кола її повноважень так й такі, які вона хоча й не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

У п. 2 постанови Пленуму від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» (Далі - Пленум) Верховний Суд України роз`яснив, що відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами.

Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення національного законодавства у відповідність із стандартами Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією» та «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України стосовно виконання Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» від 18 квітня 2013 року відповідно № 221-VIІ та № 222-VIІ редакція ст. 368 КК України була також змінена (із наступними змінами, внесеними Законом № 1261-VII від 13 травня 2014 року) і замість поняття «хабар» введено поняття «неправомірна вигода».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 752/4292/16-к від 07 липня 2021 р., суд зазначив, що кримінальна відповідальність за порушення заборони щодо надання неправомірної вигоди службовій особі настає в тому разі, коли особа, яка надає неправомірну вигоду, усвідомлює, що дає її саме такій особі, й у зв`язку з можливостями її посади, значущістю, статусністю та вагомістю цієї посади, переконана в тому, що мету, яку вона переслідує, буде досягнуто завдяки можливостям посади, яку обіймає зазначена посадова особа. Вказаний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду у справі № 243/1573/17 від 13 січня 2021 р.

Отже, при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 368 КК України необхідно з`ясувати чи входять в коло службових обов`язків дії, які пред`являються ОСОБА_5 та чи міг він вплинути використовуючи своє службове становище на інших осіб для досягнення мети, яка цікавила заявника ОСОБА_10 ..

Як слідує з обвинувального акту, ОСОБА_5 отримав неправомірну вигоду за включення питання про розгляд заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших невстановлених досудовим слідством осіб, про відведення у власність земельних ділянок по 0,15 га кожна на території с. Олишва Рівненського району Рівненської області, для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель запасу Зорянської сільської ради, сприяння у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 , тобто дії які відносяться до повноважень ОСОБА_5 ..

Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що заявник ОСОБА_10 надавав неправомірну вигоду ОСОБА_5 за отримання 8 ділянок у власність, а не за вчинення вищенаведених у обвинувальному акті дій, які входили у коло повноважень ОСОБА_5 , однак не вирішували питання передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_10 .

Під час допиту ОСОБА_10 в судовому засіданні останній надав суду покази, що розмови з ОСОБА_5 про оформлення документів не було, а отже, обвинувачення в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що прийняття рішень про передачу земельних ділянок на користь ОСОБА_10 належить виключно до повноважень Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області і це рішення приймається на сесії депутатами.

До такого висновку колегія суддів прийшла виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з п. «б» ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, серед іншого, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляються відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначенні Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами а-г статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громад та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з положеннями, наведеними у п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності є рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з п. п. 8 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказане питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34).

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, при цьому, особа, яка бажає отримати земельну ділянку у власність подає відповідне клопотання із зазначенням у ньому цільового призначення та її орієнтовні розміри. Також до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. по справі № 496/2866/16-ц.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до пункту 1.1 ДБН Б. 1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 вересня 1997 року № 164 (далі - ДБН Б. 1-3-97), генеральний план міста, селища є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об`єктів загальноміського або загальноселищного значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщини, черговості освоєння території. Генеральний план міста, селища є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обґрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території.

В ході судового засідання, встановлено що ОСОБА_10 звернувшись в Зорянську сільську раду до ОСОБА_5 з метою отримання земельних ділянок у власність, будь-яких клопотань з долученням графічних матеріалів та зазначенням бажаного місця розташування земельних ділянок, цільового призначення - не подавав.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 переслідуючи мету отримання земельних ділянок у власність, діяв у спосіб непередбачений законом, що може також свідчити про наявність ознак провокації.

Крім того, як зазначено у обвинувальному акті, що дії ОСОБА_5 по отриманню неправомірної вигоди були поєднанні з вимаганням.

Разом з тим, ні в обвинувальному акті, ні в матеріалах кримінального провадження не міститься доказів які б свідчили про те, що ОСОБА_5 з метою отримання хабаря (неправомірної вимоги) погрожував вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам, того, хто дає хабар (неправомірну вигоду) або створював такі умови, при яких ОСОБА_10 не повинен був, але вимушений був дати хабар (неправомірну вигоду) з метою запобігання шкідливих наслідків чи законним інтересів.

При аналізі доказів за вказаною ознакою, а саме вимагання, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 04 жовтня 2012 року у справі № 5-14кс12 та Верховного Суду в постанові від 09 липня 2024 року у справі № 464/233/22, в яких суди вказали, що «із законодавчого визначення розуміння «вимагання хабара» ця ознака може бути поставлена у вину лише у тому випадку, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам, того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, але вимушена дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Тобто законність прав і інтересів, які хабародавець захищає шляхом дачі хабара, має бути однією із основних і обов`язкових ознак вимагання. На відміну цьому, у разі, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів, тощо, вимагання хабара виключається.»

Як зазначалось вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 намагався отримати бажаний для нього результат у незаконний спосіб, про що йому було достовірно відомо, а тому вказана ознака, а саме вимагання, прокурором не доведена.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 368 КК України, характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, під прямим умислом розуміється те, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При цьому, корисний мотив, це спонукання до незаконного збагачення, а корислива мета - збагатитися самому або близьких їй осіб.

Згідно правового висновку Верховного Суду від 10.09.2019 р. у справі № 200/18903/17, слідує, що: «Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та в передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а й певне розуміння його суспільної небезпеки. Здебільшого наявність усвідомлення винним суспільної небезпеки свого діяння є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій чи бездіяльності, це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні злочину.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків свого діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків. Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання - це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.»

Кваліфікація правопорушення здійснюється судом за наслідками оцінки доказів за правилами ст. 94 КПК і є похідною від висновків суду стосовно наявності підтверджених доказами фактів (явищ об`єктивного світу), які мають отримати правову оцінку за встановлення тотожності із ознаками складу злочину, передбаченого відповідною частиною статті Особливої частини КК. Відсутність в цьому провадженні встановленого в належному порядку факту вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, виключає і саму процедуру кваліфікації.

Такий же правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 р. у справі № 335/1916/16-к

Таким чином, колегія суддів, приходить до переконання, що крім невідповідності доказів сторони обвинувачення з точки зору їх належності та допустимості, стороною обвинувачення, також, не доведено, що в діях ОСОБА_5 наявний склад злочину передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Аналізуючи обставини вручення ОСОБА_5 , колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту, щодо неналежного вручення ОСОБА_5 підозри та наслідків такого порушення, вважає їх обґрунтованими, оскільки під час судового розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що підозра обвинуваченому ОСОБА_5 була вручена не у спосіб передбачений діючим КПК України.

Відповідно до п. 14 ст. 3 КПК України, притягненням до кримінальної відповідальності - є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться у Главі 22 КПК України, згідно з якими, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК України).

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Цього кодексу, прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 15 ЗУ «Про прокуратуру» та діє в межах своїх повноважень.

Водночас, у ст. 276 КПК України зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначається главою 37 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру сільському голові здійснюється генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.

У постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 200/13490/15-к, Верховний Суд зазначив, що: «Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278); «Зміна повідомлення про підозру» (стаття 279). Отже, саме така побудова цієї глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру із сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).

Отже, з огляду на правові норми КПК України, слід розмежовувати: а) підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння; б) письмове повідомлення про підозру як процесуальне рішення; в) повідомлення про підозру як комплекс процесуальних дій, який передбачає складання та вручення повідомлення про підозру, роз`яснення процесуальних прав підозрюваного, суті підозри, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає поняття «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.

Таким чином, як вбачається з указаних вище положень закону, поняття «повідомлення про підозру» розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не як дія (процедура, процес), оскільки для цього законодавцем вжито інший термін «вручення повідомлення про підозру».

Відповідно до статті 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити, крім іншого, прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення, та підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980 р., скарга № 6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982 р., скарга № 8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, первинне повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 368 КК України, складеного та підписаного виконуючим обов`язків прокурора Рівненської області ОСОБА_104 , було вручено 17.08.2016 р. о 13:43 год. (т. 2 а. п. 96) заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_105 (т. 2 а. п. 98-99, 122), на підставі доручення процесуального прокурора ОСОБА_8 від 17.08.2016 р. за № 04/2/4-669вих16. (т. 2 а. п. 100).

У постанові від 11 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19) зробила висновок щодо застосування норм права, які стосуються вручення підозри спеціальним суб`єктам, та зауважила, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру. Цей етап передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення; 2) об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК. На цьому етапі також здійснюється повідомлення прав підозрюваному, де в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (ч. 3 ст. 276 КПК).

При цьому, Велика Палата виснувала, що вказані суб`єкти можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити повідомлення про підозру, підписане ними, уповноваженому здійснювати процесуальні дії у конкретному провадженні.

Як зазначалось вище, повідомлення про підозру ОСОБА_5 було вручено слідчою ОСОБА_106 на підставі доручення процесуального прокурора ОСОБА_8 .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє доручення, як в тексті повідомлення про підозру так і окремо, виконуючого обов`язків прокурора Рівненської області ОСОБА_107 на вручення вказаної підозри ОСОБА_5 іншими особами, чим істотно порушено вимоги процесуального закону в частині процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності, що обумовило не набуття такою особою процесуального статусу підозрюваного, та подальше проведення досудового розслідування в межах такого кримінального провадження.

Вказані дії, колегія суддів вважає порушенням права ОСОБА_5 на захист та права на справедливий суд, які тривали з 17 серпня 2016 року до 24 жовтня 2016 року, тобто по день повідомлення ОСОБА_5 нової підозри.(т. 2, а. п. 113).

Щодо доводів сторони захисту про неконкретність обвинувачення пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У своїх запереченнях сторона захисту покликається на те, що обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Насамперед, ці вимоги пов`язані зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що отримання неправомірної вигоди 04.09.2015 р., тобто по першому епізоді, стосувалось дій ОСОБА_5 за включення питання про розгляд заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок на території с. Олишва, сприянні у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 та за включення питання про розгляд заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 та інших невстановлених досудовим слідством осіб, про відведення у власність земельних ділянок по 0,15 га кожна на території с. Олишва, для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд за рахунок земель запасу Зорянської сільської ради, сприяння у затвердженні Генерального плану села, винесення рішення про його затвердження та передачу земельних ділянок у власність на розгляд сесії Зорянської сільської ради, підписання рішення сільським головою та його видачу ОСОБА_10 , що не відповідає дійсності, та суперечить доказам, досліджених в ході судового розгляду даного провадження та проаналізованих вище.

Сторона захисту вважає, що викладені у обвинувачені дії ОСОБА_5 не відповідають фактичним обставинам справи, а тому пред`явлене останньому обвинувачення є неконкретним, та таким, що порушує вимоги п. п. А і Б, п. 3 ст. 6 Конвенції, тобто забезпечення права на ефективний захист та справедливість провадження.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе в особливо великому розмірі за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третіх осіб, …».

Разом з тим, з пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення не вбачається, що ОСОБА_5 діяв саме в інтересах якихось конкретних третіх осіб, що також є критерієм не конкретності пред`явленого обвинувачення.

Також, згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що: «працюючи, згідно з рішенням сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання № 1 від 06.11.2015, на посаді Зорянського сільського голови … перебуваючи на посаді Зорянського сільського голови Рівненського району, 04.09.2015, в період часу з 18 год. 22 хв. до 19 год. 20 хв., перебуваючи на території АЗС «WOG», що розташована за адресою: вул. Дубенська, 163а, м. Рівне, поєднуючи з вимаганням, одержав від ОСОБА_10 частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень…»

Таким чином, з вищезазначеного, слідує, що станом на 04.09.2015 року, ОСОБА_5 , згідно Рішення сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання № 1 від 06.11.2015, працював на посаді Зорянського сільського голови, яка згідно вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» відноситься до 4 категорії посад органів самоврядування, маючи 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Разом з тим, вищевказані обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідно до рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 1598 від 01.08.2015 р. (6 скликання позачергова 42 сесія) ОСОБА_5 обраний секретарем Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області з присвоєнням йому 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування, в межах п`ятої категорії посад.

Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 1605 від 01.04.2015 р. покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_5 , виконання повноважень сільського голови Зорянської сільської ради з 02.04.2015 р.

Отже, станом на 04.09.2015 року, ОСОБА_5 був виконуючим обов`язків Зорянського сільського голови та відповідно мав 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування, в межах п`ятої категорії посад, що не відповідає фактичним обставинам пред`явленого обвинувачення.

Колегія суддів констатує, що незважаючи на те, що в обвинувальному акті підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення, обвинувальний акт не має на перед визначального значення для суду. Обвинувачення пред`явлене обвинуваченому підлягає об`єктивній перевірці в судовому засіданні, з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу.

Обставини на які вказує сторона захисту у своїх запереченнях, що до не конкретності пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, були безпосередньо досліджені та перевірені в судовому засіданні і суд надав їм оцінку у вироці суду.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що ті недоліки обвинувального акту, які формально мали місце, в своїй сукупності, не досягли такого рівня, щоб бути визнаними судом, як підстава для визнання доказів неналежними та недопустимими, або визнання обвинуваченого ОСОБА_5 невинуватим з цих підстав.

Щодо доводів сторони захисту про те, що в діях правоохоронних органів наявні ознаки притаманні провокації, тобто підбурювання до вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, якого він не мав наміру вчиняти, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

По даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 заперечує вчинення ним злочину та одночасно заявляє про наявність в діях правоохоронних органів провокації.

У своїй заяві про наявність в діях правоохоронних органів ознак провокації обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що в матеріалах справи, відсутні будь-які дані про те, що правоохоронні органи попередньо перевіряли інформацію, надану ОСОБА_10 , в тому числі і шляхом заведення оперативно-розшукової справи, відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про оперативну-розшукову діяльність», що свідчить, що вони не володіли конкретними, об`єктивними та перевіреними доказами станом на початок НСРД.

Разом з тим, з показів заявника ОСОБА_10 , слідує, що останній протягом серпня 2015 р. багаторазово зустрічались з ОСОБА_5 з приводу отримання земельних ділянок під будівництво котеджів в с. Зоря, Рівненського району Рівненської області, однак позитивного результату не отримав.

Крім того, сторона захисту вказує, що ОСОБА_10 в серпні 2015 р., не подаючи офіційної заяви у Зорянську сільську раду, відповідно до Земельного кодексу України, та не отримавши позитивний результат, звернувся із заявою у правоохоронні органи, що свідчить про те, що заявник мав намір отримати земельні ділянки у незаконний спосіб, а отже міг мати прихований мотив звернення в правоохоронні органи, що є одним із елементів ознак притаманних провокації.

Крім того, в матеріалах даного кримінального провадження, відсутні докази того, що ОСОБА_5 раніше вчиняв будь-які правопорушення, зокрема корупційні.

Також, усі зустрічі між заявником ОСОБА_10 та ОСОБА_5 відбувалися з ініціативи першого, при чому останній, зазнав явного спонукання з боку ОСОБА_10 до вчинення злочинних дій.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_10 , що він був зацікавлений в отриманні земельних ділянок, а тому зустрічі з ОСОБА_5 відбувались з його ініціативи.

Вказує, що поведінка заявника ОСОБА_10 та намагання передати неправомірну вигоду в доларах США, за версією обвинувачення, не були пасивними та штучно створювали обстановку, яка б свідчила про отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди.

Послідовні цілеспрямовані дії правоохоронних органів з лютого 2016 р. по 16.08.2016 р. по штучному створенню ситуації, з метою спонукання ОСОБА_5 до вчинення злочину, який він не мав наміру вчиняти, свідчать на користь висновку, про наявність провокації злочину.

Вказує, що дії ОСОБА_5 по залученню ОСОБА_10 у якості спонсора, з метою залучення благодійної допомоги в сумі 500 тис. грн., яка повинна була бути покладена на спеціальний рахунок Зорянської сільської ради не створює складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_10 , з метою викриття та притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, фактично відмовившись від зарахування вказаних коштів на благодійний рахунок Зорянської сільської ради та підміняючи благодійну допомогу неправомірною вигодою, особисто передав останньому 500 тис. грн., яку правоохоронні органи кваліфікували за ч. 4 ст. 368 КК України.

Колегія суддів, в цілому погоджується з тим, що при здійсненні заходів контролю за вчиненням злочину, дії органів досудового розслідування мали ознаки перевищення меж принципу «пасивного розслідування», штучно створюючи ситуації та спонукаючи ОСОБА_5 до злочинних дій, які останній наміру вчиняти не мав, але суд враховує усталену практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини і звертає увагу на те, що для визначення провокації злочину Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) установив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення ним інкримінованих йому дій, але стверджує, що їх скоєння було наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції, отже заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги на те, що його спровокували вчинити цей злочин, вважається непослідовним і не підпадає під категорію «справ про провокацію злочину» (справа «Берлізев проти України»).

А, як убачається з матеріалів кримінального провадження, протягом судового слідства в суді обвинувачений ОСОБА_5 заперечував факт вчинення ним кримінального правопорушення та одночасно заявляв про провокацію на його вчинення. Тому доводи, наведені в запереченнях сторони захисту, про те, що мала місце провокація злочину, колегія суддів вважає неприйнятними.

Таким чином, колегія суддів, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що відомості (фактичні дані), які містяться у нижче зазначених документах, слід визнати недопустимими, а саме в Протоколі № 13/3839 за результатами контролю за вчиненням злочину від 30.10.2015року. (т. 3, а.п. 2-3); Протоколі НСРД № 13/2397 від 04.09.2015 року з додатками на 49 аркушах; (т. 3, а.п. 4-53); Протоколі № 13/3837 за результатами проведення негласної слідчої дії (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 30.10.2016 року (т 3, а.п. 54-66); Протоколі № 13/4418 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 24.12.2015 року. (т. 3, а.п. 57-116); Протоколі виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів. (т. 3, а.п. 119); Оптичному носії - 2 диски DVD-R: № 13/319 від 04.09.2015 року та № 13/356 від 06.10.2015 року; Протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі - аудіо, відеоконтролю особи № 13/3837т від 30.10.2015 року на 13 (тринадцяти) аркушах, таємно; Оптичному диску DVD-R DL «Verbatim», № 13/319т від 04.09.2015 року; Протоколі виготовлення , вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів з додатками.(т. 3, а. п. 128-135); Протоколі № 13/1882 за результатами проведення негласної слідчої розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.04.2016 року. (т. 3, a.п. 145); Протоколі № 13/1883 за результатами проведення негласної слідчої(розшукової) дії - знаття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.04.2016 року. (т. 3, a. п. 146); Протоколі № 13/1884 за результатами проведення негласної слідчої розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.04.2016 року (т. 3, а.п. 147); Протоколі №13/1885 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.04.2016 року (т. 3, a.п. 148); Рапорті № 13/818 від 24.02.2016 на 2 арк.; Рапорті № 13/1922 від 26.04.2016 на 2 арк.; Рапорті № 13/2964 від 14.07.2016 на 2 арк.; Протоколі № 13/3351 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 15.08.2016 року (т. 3, а.п. 149-158);Протоколі № 13/3350 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15.08.2016 року (т. 3, а.п. 159-226); Протоколі № 13/3342 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15.08.2016 року (т. 3, a.п. 227-228) + оптичний диск; Протоколі № 13/3383 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 16.08.2016 року (т.3, a.п. 229-241) + оптичний диск; Протоколі № 13/3386 про результати контролю за вчиненням злочину від 16.08.2016 року (т. 3, а.п. 242-243); Протоколі № 13/3384 за результатами проведення негласної слідчої дії (розшукової) дії у формі аудіо-, відеоконтролю особи від 16.08.2016 року (т. 3, а.п. 244-245) + оптичний диск; Протоколі № 13/3385 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 16.08.2016 року (т. 3, а.п. 246-247) + оптичний диск; Протоколі № 13/1880 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіоконтролю особи від 25.04.2016 року (т. 3, а.п. 248-257); Протоколі № 13/810 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 04.11.2015 року (т. 4, а.п. 1-11) + оптичний диск; Протоколі № 13/2961 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.07.2016 року (т. 4, а.п. 12-13) + оптичний диск; Протоколі № 13/2960 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.07.2016 року (т. 4, а.п. 14-16); Протоколі № 13/2957 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.07.2016 року (т. 4, а.п. 17); Протоколі №13/2958 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.11.2016 року (т. 4, а.п. 18); Протоколі № 13/2959 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.07.2016 року (т. 4, а.п. 19); Протоколі № 13/813 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 07.12.2015 року (т. 4, а.п. 20-45) + оптичний диск; Протоколі №13/812 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 08.12.2015 року (т.4, а.с.46); Протоколі № 13/814 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 08.12.2015 року (т. 4, а.п. 47); Протоколі № 13/816 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі аудіоконтролю особи від 20.02.2016 року (т. 4, а.п. 48-51) + оптичний диск; Протоколі № 13/1881 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.04.2016 року (т. 4, а.п. 52-106) + оптичний диск; Протоколі виготовлення, вручення і використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів № 13/2371 від 16.08.2016 на 8 арк., з додатком: оптичний диск DVD-R «Artex» та конверт №1; Протоколі виготовлення несправжніх (імітаційних) засобі у вигляді грошових коштів від 15.08.2016 на 9 арк.; Оптичному диску CD-R «VS» реєстр № 13/527 від 19.02.2016; Оптичному диску DVD+R «Perfeo» реєстр № 13/402 від 02.12.2016; Оптичному диску DVD+R «Perfeo» реєстр № 13/401 від 02.12.2016; Оптичному диску DVD+R «Perfeo» реєстр № 13/400 від 02.12.2016; Оптичному диску CD-R «SONY» реєстр № 13/617 від 04:05.2016; Оптичному диску CD-R «SONY» реєстр № 13/615 від 04:05.2016; Оптичному диску CD-R «SONY» реєстр № 13/616-від 04:05.2016; Оптичному диску DVD-R «Ridata» реєстр № 13/646 від 03:06.2016; Оптичному диску DVD-R «Ridata» реєстр № 13/648 від 03.06.2016; Оптичному диску DVD+R «BENQ» реєстр № 13/604 від 22:04.2016;Оптичному диску DVD+R «Perfeo» реєстр № 13/381 від 02.11.2015; Оптичному диску CD-R «ARENA» реєстр № 13/594 від 15.04.2016;Оптичному диску DVD-R «Kaktuz» реєстр № 13/578 від 28.03.2016; Оптичному диску DVD-R «Kaktuz» реєстр-№ 13/579 від 28.03.2016; Оптичному диску DVD+R «BENQ» реєстр № 13/603 від 22.04.2016; Оптичному диску DVD+R «BENQ» реєстр № 13/604 від 22:04.2016; Оптичному диску DVD+R «LG» реєстр № 13/726 від 28.07.2016; Оптичному диску DVD-R «Artex» реєстр № 13/762 від 12.08.2016; Оптичному диску DVD-R «Artex» реєстр № 13/459 від 04.01.2016; Оптичному диску DVD-R «Kaktuz» реєстр № 13/538 від 29.02.2016;Оптичному диску CD-R «VS» реєстр № 13/776 від 16.08.2016; Оптичному диску CD-R «VS» реєстр № 13/769 від 10.08.2016; Оптичному диску DVD-R «Artex» реєстр № 13/774 від 16.08.2016;Оптичному диску DVD-R «Artex» реєстр № 13/773 від 16.08.2016; Оптичному диску DVD+R DL «Verbatim» реєстр № 13/319; Оптичному диску CD-R диск «Artex»; Оптичному диску CD-R диск «ARENA»; Карті пам`яті micro SD «Transcend».

Крім того, підлягають визнанню недопустимими і відомості, які містяться в доказах, які є похідними за доктриною «плодів отруйного дерева», та містяться у Висновку № 4527/4528 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 2); Висновку № 4533/4534 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 11.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 10); Висновку № 4521/4522 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 06.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 16); Висновку № 4523/4524 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 07.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 22); Висновку № 4525/4526 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 07.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 28); Висновку № 4519/4520 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 06.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 2, а.п. 34); Висновку № 4531/4532 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 11.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 3, а.п. 244); Висновку № 4541/4542 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 18.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 3, а.п. 208); Висновку № 4539/4540 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 13.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 3, а.п. 214); Висновку № 4529/4530 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (Т. 3, а.п. 220); Висновку № 4535/4536 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 12.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; (т. 3, а.п. 226); Висновку № 4537/4538 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000065 від 12.10.2016 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. (т. 3, а.п. 232).

Згідно зі ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Отже, згідно з усталеною практикою Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Підсумовуючи обставини встановлені під час судового розгляду, колегія суддів, приходить до висновку, що докази сторони обвинувачення представлені для підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, поза розумним сумнівом, не спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні певних дій по залученні інвестора, в особі ОСОБА_10 , з метою оплати виготовлення генеральних планів для сіл Зорянської сільської ради в сумі 500 тис. грн., які ОСОБА_10 повинен був покласти на благодійних рахунок Зорянської сільської ради, відкритий в Держказначействі, які повністю підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показами свідка ОСОБА_108 , повідомленням управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області від 16 серпня 2016 року, Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (сьомого скликання, четверта сесія) № 72 від 28.01.2016 р. про програму соціально-економічного і культурного розвитку сіл Зорянської сільської ради за 2016 рік, Додатком № 1 до рішення сільської ради № 72 від 28.01.2016 р. - Програма соціально-економічного і культурного розвитку сіл Зорянської сільської ради за 2016 рік, даними протоколів НСРД за 12.08.2016 р. (т. 3 досудовий а. п. 238-239), за 12.08.2016 р. (т. 3 досудовий а. п. 155-158), за 16.08.2016р. (т. 3 досудовий, а. п. 239-240), за 16.08.2016р. (т. 3 а. п. 245-245).

При цьому, колегія суддів вважає покази ОСОБА_5 логічними, послідовними, узгодженими з іншими доказами у справі, та не викликають сумніву у суду у їх правдивості.

Крім того, у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. Європейсткий суд зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до їх несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Таким чином, наслідком ухвалення по даному кримінальному провадженню щодо ОСОБА_5 виправдувального вироку стали порушення стороною обвинувачення права ОСОБА_5 на захист під час затримання, порушення вимог ст. 290 КПК України, а саме відсутність розсекреченої постанови прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину № 04/4-1085г від 01.09.2015 року по епізоду обвинувачення від 04.09.2015 р., відсутність у слідчого на першопочатковому етапі досудового слідства належних повноважень, вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру з грубим порушенням КПК України, застосуванням органами досудового слідства неналежної правової процедури, що є беззаперечними підставами для виправдання ОСОБА_5 винуватість якого, у пред`явленому обвинуваченні не була доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку за п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі поданих у судовому засіданні.

Завданням суду є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази сторонами у справі, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку за правилами передбаченими ст. 94 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_5 невинуватим в інкримінованому йому злочині за ч. 4 статтею 368 Кримінального кодексу України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе в особливо великому розмірі за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третіх осіб, будь - якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Судові витрати органу досудового слідства, понесенні у зв`язку із залученням експертів віднести за рахунок держави.На підставі наведеного, керуючись ст. 337, ст. 368, п.3 ч. 1 ст. 373, ст. 374-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та виправдати у зв`язку з не доведенням, що в його діянні є склад даного кримінального правопорушення.

Арешт майна ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_109 по справі № 569/10564/16-к, а саме на частину власності квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 15987842 та на автомобіль марки ВАЗ - 2108, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_110 від 22.08.2016 р. по справі № 569/10286/16-к на речі та документи вилучені в ході проведення обшуку 16.08.2016 в адміністративному приміщенні Зорянської сільської ради за адресою с. Зоря Рівненського району Рівненської області пл. В. Плютинського, б. 1, а саме: документи - копія рішення сесії Зорянської сільської ради №1386 (без зазначення дати); бланки договорів Зорянської сільської ради з ПП «Інтенсив-Сервіс» за №№ 253, 253. 255, 255, 256, 252 на виконання топографо-геодезичних робіт, із додатками; викопіювання з плану територій Зорянської сільської ради в кількості 4 шт., на 6 арк. та копії паспортів на ОСОБА_25 та ОСОБА_24 та довідок ідентифікаційних кодів на вказаних осіб, всього на 4 арк.; речі - коробка білого кольору «Waterman» з грошовими коштами в сумі 2000 (дві тисячі) гривень; коробка із двома запонками та біркою ФОП ОСОБА_111 ; дві кредитні картки серії Gold А-Банк на ім?я ОСОБА_5 ; картки на пальпе А-95 об?ємом 10 літрів кожна в кількості 9 штук; картки на пальне А-92 об?ємом 10 літрів кожна в кількості 5 штук; а також добровільно видані: документи - журнал реєстрації звернень Зорянської сільської ради, номер 02-09; заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 від 02.08.2016 з додатками; розпорядження сільського голови № 56-0 від 27.07.2016 «Про скликання позачергової 9-ої сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання»; протокол № 9 від 04.08.2016 року 9-ої сесії, Зорянської сільської ради сьомого скликання з додатками рішень сесії, всього на 116 арк.; усі документи бухгалтерського обліку зазначені в протоколі обшуку (реєстри бюджетних зобов?язань, договори, протоколи погодження ціни, технічне завдання, кошторис, графіки виконання робіт, акти надання послуг, акт приймання передачі, накладні, платіжні доручення по с.Олешева Рівненського району та с.Зоря Рівненського району); речі - картку SD Extrems San Disk, об?ємом 32 Gb, серійний номер BMD, яка належить гр.-ну ОСОБА_112 - скасувати.

Речові докази:

документи - копія рішення сесії Зорянської сільської ради №1386 (без зазначення дати); бланки договорів Зорянської сільської ради з ПП «Інтенсив-Сервіс» за №№ 253, 253. 255, 255, 256, 252 на виконання топографо-геодезичних робіт, із додатками; викопіювання з плану територій Зорянської сільської ради в кількості 4 шт., на 6 арк. та копії паспортів на ОСОБА_25 та ОСОБА_24 та довідок ідентифікаційних кодів на вказаних осіб, всього на 4 арк.; картки на пальне А-92 об?ємом 10 літрів кожна в кількості 5 штук; картки на пальпе А-95 об?ємом 10 літрів кожна в кількості 9 штук а також добровільно видані: документи - журнал реєстрації звернень Зорянської сільської ради, номер 02-09; заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 від 02.08.2016 з додатками; розпорядження сільського голови № 56-0 від 27.07.2016 «Про скликання позачергової 9-ої сесії Зорянської сільської ради сьомого скликання»; протокол № 9 від 04.08.2016 року 9-ої сесії, Зорянської сільської ради сьомого скликання з додатками рішень сесії, всього на 116 арк.; усі документи бухгалтерського обліку зазначені в протоколі обшуку (реєстри бюджетних зобов?язань, договори, протоколи погодження ціни, технічне завдання, кошторис, графіки виконання робіт, акти надання послуг, акт приймання передачі, накладні, платіжні доручення по с.Олешева Рівненського району та с.Зоря Рівненського району) - повернути Зорянській сільській раді;

речі - коробку білого кольору «Waterman» з грошовими коштами в сумі 2000 (дві тисячі) гривень; коробку із двома запонками та біркою ФОП ОСОБА_111 ; дві кредитні картки серії Gold А-Банк на ім?я ОСОБА_5 - повернути власнику;

речі - картку SD Extrems San Disk, об?ємом 32 Gb, серійний номер BMD, яка належить гр.-ну ОСОБА_112 - повернути власнику.

Судові витрати органу досудового слідства, понесенні у зв`язку із залученням експертів, а саме:

- в сумі 703,68 грн. за проведення судової експертизи № 1.1-209/16; - в сумі 1870,85 грн. за проведення судової експертизи №2.1-561/16; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4541/4542; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4539/4540; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4529/4530; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4535/4536; - в сумі 176,20 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4537/4538; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відео звукозапису № 4543/4544; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4531/4532; - в сумі 4228,80 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4527/4528; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4533/4534; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4521/4522; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4523/4524; - в сумі 3524,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4525/4526; - в сумі 2643,00 грн. за проведення експертизи відеозвукозапису № 4519/4520 - віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3