Дата документу 11.02.2025 Справа№ 334/8536/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/392/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/8536/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.309 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2024 року (з урахуванням ухвали від 06.12.2024 року про виправлення описки у вироку суду), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, діючи в порушення вимог ст.ст.25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на початку 2024 року, але не пізніше березня 2024 року, більш точної дати слідством не встановлено, прийняв рішення про самостійне виробництво особливо небезпечної психотропної речовини частини плодових тіл грибів, що містять псилоцин і псилоцибін, для подальшого зберігання без мети збуту за наступних обставин.

На початку 2024 року, але не пізніше березня 2024 року, більш точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_8 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав спори грибів, які переніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де з метою виробництва особливо небезпечних психотропних речовин помістив до субстрату у пластикові контейнери та почав вирощувати. В подальшому, після зростання грибів, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що тіло грибів містить псилоцин та псилоцибін, які відносяться до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, зібрав їх, за допомогою сушильної машини висушив та розфасував до скляних банок, які став зберігати за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_8 виробив особливо небезпечну психотропну речовину частини плодових тіл грибів, що містять псилоцин та псилоцибін, обіг якої заборонено.

У подальшому, 11.07.2024 року у ході проведення санкціонованого обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 було виявлено: частини плодових тіл грибів сірого кольору, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину 49,7 г; частини плодових тіл грибів сірого кольору в п`яти полімерних контейнерах, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину 218,124 г; плодові тіла грибів сірого кольору відділені від субстрату в дванадцяти контейнерах, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину 209,592 г; частини плодових тіл грибів сірого кольору всередині 24 вакуумованих пакетів, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину 638,829 г; частини плодових тіл грибів сірого кольору, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину 14,450 г; частини плодових тіл грибів сірого кольору, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцибін, масою в перерахунку на висушену речовину 19,636 г.

Таким чином ОСОБА_8 умисно, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно виробив та зберігав без мети збуту частини плодових тіл грибів сіро-коричневого кольору, які є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, загальною масою 1130,695 г в перерахунку на висушену речовину, що відповідно до наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 року становить особливо великий розмір, та особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцибін загальною масою 19,636 г в перерахунку на висушену речовину.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.309 КК, як незаконне виробництво та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети збуту у особливо великих розмірах. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього передбачених ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.309 КК у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його конкретні обставини, особу винного, та зробив необґрунтований висновок, що мету покарання буде досягнуто у випадку звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд належним чином не мотивував які саме обставини справи і дані про особу останнього давали підстави дійти висновку, що ОСОБА_8 не можна вважати суспільно небезпечним та про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Поза увагою суду залишилась тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК є тяжким кримінальним правопорушенням у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, належним чином не було враховано суспільну небезпеку злочину, вчиненого обвинуваченим, яка визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії на свідомість людей, їх мораль та спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія є вкрай небезпечним соціальним явищем, яке негативно впливає на соціальне благополуччя населення. Залишено поза увагою також і те, що обвинувачений виробив та зберігав особливо великий розмір особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - частини плодових тіл грибів, що містять псилоцин, загальною масою 1130,695 г, що у 22 рази перевищує масу, встановлену законодавством для кваліфікації дій за ч.3 ст.309 КК (відповідно до наказу МОЗ №188 від 01.08.2000 року особливо великим розміром вказаної речовини визнається маса, що перевищує 50 г). Щодо даних про особу обвинуваченого, просила звернути увагу на те, що наявність на утриманні ОСОБА_8 родини та малолітньої дитини не стало стимулюючою обставиною для вчинення обвинуваченим тяжкого злочину. Крім того, незаконний обіг психотропних речовин ОСОБА_8 скоїв за місцем проживання його родини, що може мати негативний вплив на розвиток малолітньої дитини. Таким чином, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини не є тією обставиною, яка б слугувала підставою для застосуванням ст.75 КК. Встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, факт того, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, були враховані судом при обранні покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке за своєю мірою є мінімальним, передбаченим санкцією ч.3 ст.309 КК. Тому ці обставини не є достатньою підставою для застосування ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора про скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, то вони є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу, який щиро розкаявся у вчиненому, має міцні соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні малолітнього сина), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК, в мінімальних межах санкції ч.3 ст.309 КК.

Призначене покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Вирок в цій частині прокурором не оспорюється, оскільки судом першої інстанції призначено за видом та розміром мінімальне покарання, яке і просить апелянт.

Разом з тим, є помилковими висновки суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, з огляду на таке.

Згідно ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, зазначених вимог закону судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не дотримано.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував вищевказані дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, зокрема визнання вини, щире каяття, а тому вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування реального покарання, тобто із застосуванням випробувального терміну у відповідності до вимог ст.75 КК та із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК.

Разом з тим, суд першої інстанції одні і ті ж обставини врахував як для призначення ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції статті інкримінованого йому злочину, так і при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що при вирішенні питання щодо призначення покарання необхідно належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, а свої висновки докладно обґрунтувати. І лише після вирішення питання про призначення виду та розміру покарання, необхідно встановити достатні підстави для звільнення від його відбування з випробуванням, належним чином вмотивувавши таке рішення.

При цьому, місцевий суд поверхово оцінив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, оскільки виходив лише з формальних критеріїв, передбачених ст.12 КК, однак в повній мірі не врахував суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що злочин пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Судом першої інстанції залишено поза увагою усталену практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово вказував, що суспільна небезпека кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів визначається насамперед поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

Окрім того, між наркоманією і злочинністю існує тісний взаємозв`язок. Він характеризується вчиненням наркоманами та іншими особами кримінальних правопорушень з метою заволодіння цими засобами і речовинами для їх вживання та/або розповсюдження, вчиненням значної кількості кримінальних правопорушень під безпосереднім впливом наркотиків і психотропних речовин на психіку і волю їхніх споживачів (у стані наркотичного сп`яніння, абстиненції), віктимним характером поведінки наркоманів (часом вони самі стають жертвами кримінальних правопорушень).

Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів становлять реальну загрозу генофонду нації та забезпеченню правопорядку (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі №752/16752/20 (провадження №51-76км23) та від 02.04.2024 року у справі №522/4530/23 (провадження №51-6867км23).

Між тим, суд першої інстанції, надавши перевагу загальним соціальним даним про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишив поза увагою, що обвинувачений за місцем свого мешкання виготовив та зберігав особливо великий розмір особливо небезпечної психотропної речовини 1130,695 г, що більш ніж у 22 (!!!) рази перевищує мінімальний розмір психотропної речовини, який визнається особливо великим розміром.

При цьому, місцевий суд не врахував ту обставину, що протиправні дії обвинуваченого були припинені лише завдяки втручанню правоохоронних органів, а не за його особистою волею.

Колегія суддів наголошує, що встановлені судом першої інстанції обставини не знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 злочину та не є підставою для застосування до нього положень ст.75 КК.

Також колегія суддів не погоджується з визнанням судом обставиною, яка знижує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння, наявність на його утриманні малолітнього сина, оскільки це жодним чином не завадило йому вчинити злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Навпаки, факт зберігання батьком за місцем свого проживання психотропних речовин, де він мешкає разом зі своєю родиною, лише підвищує суспільну небезпеку вчиненого, оскільки може мати негативний вплив на розвиток його малолітньої дитини та створити у неї хибну модель норми щодо зберігання та вживання наркотичних засобів.

Окрім того, звільнення від відбування покарання з випробуванням може застосовуватися у випадках, коли в матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення зумовлює можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Проте, суд першої інстанції у оскаржуваному вироку не навів фактів та відомостей, які б свідчили про зниження суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Та обставина, що обвинувачений раніше не судимий та не перебуває на спеціальних обліках не знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а є лише даними, які характеризують особу обвинуваченого, та не є підставою для застосування положень ст.75 КК. Не є такою обставиною і встановлений під час апеляційного розгляду факт перебування в теперішній час дружини обвинуваченого у стані вагітності.

Суд першої інстанції безпідставно, не навівши жодного мотивування, як на підставу звільнення від відбування покарання з випробуванням, послався на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, але ці дані не зменшують суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим діяння та жодним чином не виступили стримуючим фактором для нього.

З урахуванням зазначених даних у їх сукупності, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі є безпідставним.

Внаслідок безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК, призначене ОСОБА_8 покарання з іспитовим строком не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Отже у контексті наведених обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст.420 КПК нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2024 року (з урахуванням ухвали від 06.12.2024 року про виправлення описки у вироку суду) щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.309 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання у цій справі відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 та приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4