Провадження № 1-кс/638/610/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001485 від 12.11.2024 року, відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабанка Уманського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який перебуває на посаді головного сержанта 3 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , подане в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001485 від 12 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 діб без права внесення застави.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Старший сержант ОСОБА_5 , відповідно до витягу з наказу №258 від 10.09.2024 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) призначений на посаду головного сержанта 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1

Згідно зі статтею 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будьяких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підозрюється у вчиненні злочину за наступних обставин.

Прокурор зазначає, 12 листопада 2024 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, старший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді головного сержанта 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 , знаходячись за місцем тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи протиправно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, реалізуючи свій єдиний умисел, озброївшись ножем, яким умисно наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хаотичні множинні удари у життєво важливий орган, а саме: в область голови та в область обличчя, від яких потерпілий помер на місці.

При цьому старший сержант ОСОБА_5 усвідомлював, що множинні ножові удари з урахуванням локалізації поранень (в безпосередній близькості до життєво важливого органу головного мозку) пошкодять життєво важливі органи та спричинять масивну крововтрату, яка, в свою чергу, неминуче призведе до бажаної мети у виді смерті ОСОБА_9 , а також те, що потерпілий ОСОБА_9 фізично не міг уникнути попадання та вжити заходів до самозбереження через перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

В результаті множинних ножових ударів потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото різаних поранень голови з ушкодженням головного мозку, від яких останній помер на місці.

12 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру та затримано у порядку статті 208 КПК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що на підставі викладеного вище, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, у зв`язку з чим, з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, а також для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на припущення сторони обвинувачення, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем несення служби.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Слідчий суддя, повно та всебічно дослідивши матеріали клопотання та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, 12 листопада 2024 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, старший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді головного сержанта 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 , знаходячись за місцем тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, діючи протиправно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, реалізуючи свій єдиний умисел, озброївшись ножем, яким умисно наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хаотичні множинні удари у життєво важливий орган, а саме: в область голови та в область обличчя, від яких потерпілий помер на місці.

На підставі вказаних вище обставин 12 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0001485 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство).

12 листопада 2024 року о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_5 вручене повідомлення про підозру.

12 листопада 2024 року о 22 годині 51 хвилину ОСОБА_5 затримано у порядку статті 208 КПК України.

14 листопада 2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 обрано запобіжний захід тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 10 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

8 січня 2025 року ухвалою Дзержинского районного суду м. Харкова продовжено строк запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 12.02.2025 року.

Детально дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вбачає підтвердження наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_11 , у випадку не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного вказують на обґрунтованість заявленого клопотання.

Згідно із зібраними матеріалами ОСОБА_11 уродженець с. Бабанка Уманського району Черкаської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, на утриманні малолітніх чи не неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, військовослужбовець В/Ч НОМЕР_1 , до затримання перебував на посаді головного сержанта 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, у званні старшого сержанта, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного, враховано тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання винним в вчиненні вказаного кримінального правопорушення, обставини, що характеризують обвинуваченого, та вважає, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, впливу на свідків, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення нового злочину, є доведеними.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 Європейський Суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Слідчий суддя зазначає, що застава у розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для особливо тяжкого злочину, не здатна забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що призвело до смерті людини, суд не вбачає підстав для обрання будь-якого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою без визначення застави, та доходить висновку про задоволення клопотання прокурора.

Враховуючи зазначене вище, слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання захисника про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора начальника Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001485 від 12.11.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 діб, тобто до 11.04.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя