Справа № 167/348/24
Номер провадження 1-кп/167/51/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Волинської обласної прокуратури у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 18.12.2023 року, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121, частиною 1 статті 115, частинами 1, 3 статті 357 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

01.04.2024 року до Рожищенського районного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 18.12.2023 року, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 04.04.2024 року був призначений до судового розгляду.

В судовому засіданні 18.12.2024 року прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_3 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави, яке мотивоване тим, що 20.12.2023 року ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 15.02.2024 року, який в подальшому неодноразово був продовжений. Строк дії запобіжного заходу закінчується 20.12.2024 року включно.

На даний час ризики, визначені у статті 177 КПК України, які були заявлені стороною обвинувачення під час обрання запобіжного заходу не зменшились, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості їм запобігти.

Оцінюючи всі обставини кримінального провадження в сукупності, слід прийти до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , адже останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого, за який КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Все вище перелічене свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти спробам ОСОБА_3 переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обгрунтовуючи ризик, зазначений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор вказує, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, немає на утриманні неповнолітніх дітей та міцних соціальних зв`язків, а тому в будь-який момент, усвідомлюючи, що його обвинувачують у причетності до скоєння особливо тяжкого злочину, з метою уникнення покарання може залишити місце свого проживання та переховуватись від суду.

В обгрунтування ризику, зазначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор вказує, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі та будучи обізнаним про деталі вчиненого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде вживати заходів або незаконно впливати на осіб, які надали показання в якості свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни або відмови від наданих показань.

Крім того, характер вчиненого злочину свідчить про те, що ОСОБА_3 схильний до застосування насильства, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки в разі його перебування на свободі.

Зважаючи на наявність зазначених ризиків, а також те, що ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому є достатні підстави вважати, що лише застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання, щодо ОСОБА_3 не може запобігти вищевказаних у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, обвинуваченим виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно обвинуваченого, оскільки особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, свідчить про те, що він може переховуватись від суду. Запобіжний захід у вигляді застави не може бути обраний до обвинуваченого, оскільки не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а крім того, інкримінований йому злочин пов`язаний із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

Тому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належне виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, дозволять йому уникнути кримінального переслідування шляхом втечі, або, перебуваючи на волі, він зможе створити штучні докази своєї невинуватості. При застосуванні більш м`яких запобіжних заходів буде неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України і відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод для обрання або для зміни запобіжного заходу тримання під вартою необхідна наявність достатніх підстав вважати, що особа, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, буде намагатися ухилятися від слідства і суду та від виконання процесуальних рішень, або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність.

Просить суд прийняти до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, наведених у ньому, та зазначив, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним в клопотанні ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник у судовому засіданні проти поданого клопотання не заперечили.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статтей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно частини 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати, зокрема, на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти, зокрема, інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого (підозрюваного), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Надаючи оцінку зазначеному прокурором у клопотанні ризику, що визначений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду.

Такий висновок суду грунтується на тому, що обвинувачений на момент обрання запобіжного заходу не був працевлаштований, міцних соціальних зв`язків немає, на його утриманні непрацездатні особи не перебувають.Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яким КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, а тому в будь-який момент, усвідомлюючи, що його обвинувачують у причетності до скоєння особливо тяжкого злочину, з метою уникнення покарання може залишити місце свого проживання та переховуватись від суду.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що жодного обгрунтування щодо того, що ОСОБА_3 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурор у своєму клопотанні і в судовому засіданні не навів.

У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що підстави для урахування існування ризику, встановленого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, при вирішенні клопотання прокурора відсутні.

Також прокурор належним чином не обгрунтував і не довів суду існування ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо вживання ОСОБА_3 заходів аби незаконно впливати на осіб, які надали показання в якості свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни або відмови від наданих показань, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням того, що суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, у тому числі були допитані всі свідки, заявлені стороною обвинувачення.

При цьому в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України.

За таких обставин, суд доходить до переконання, що жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, зокрема: особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Наведений прокурором ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

На думку суду, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 є достатніми для переконання, що існує передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України ризик, який став підставою для застосування і продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою і знайшов своє підтвердження у даному судовому засіданні, та який виправдовує тримання обвинуваченого під вартою та будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання такого ризику, а тому, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Згідно частини 1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Крім того, згідно вимог п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, тому суд одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

Відповідно до статті 205 КПК України ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись статтями 176, 177, 183, 193, 194, 197, 199, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Волинської обласної прокуратури про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжений ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22.10.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - продовжити строком на 60 (шістдесят) днів до 15 лютого 2025 року включно.

Строк продовження тримання під вартою рахувати з моменту винесення ухвали 18 грудня 2024 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду.

Дата і час оголошення повного тексту ухвали суду: 20.12.2024 року о 10 год 15 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1