Номер провадження: 11-кп/813/543/25
Справа № 521/2098/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

- 20.01.2023 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробування строком 1 (один) рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2024 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України, та за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Згідно оскаржуваного вироку, 02.01.2024 року, точного часу встановити не представилось за можливе, ОСОБА_7 перебуваючи на території парку, розміщеного неподалік буд. 15а по вул. Центральний Аеропорт в м. Одесі, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підняв знайдений на землі полімерний пакунок, в якому знаходилась грудочко подібна речовина білого кольору масою 0,410 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,343 г., тим самим незаконно придбав шляхом знахідки вказану психотропну речовину для власного вживання, без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини, помістив вищезазначений пакунок, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,343 г, до задньої правої кишені своїх штанів, для власного вживання без мети збуту, тим самим став незаконно зберігати, до моменту його вилучення працівниками Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, а саме о 12 годині 49 хвилин 02.01.2024 року під час проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Центральний Аеропорт, 15а, неподалік гаражу № 290/4.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи правильності кваліфікації дій, зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим в частині призначеного йому покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що враховуючи невеликий ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, його характеристику, факт того, що він у вчиненому кається, сприяв досудовому розслідуванню, надавав послідовні та позитивні покази.

Також зазначає, що під час спрощеного розгляду справи, у нього не було можливості надати суду докази, які характеризують його особу, що могло стати підставою для призначення йому більш м`якого покарання, ніж обмеження волі.

На підставі викладеного просить вирок відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, пом`якшуючи його та призначити більш м`яке покарання.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив апеляційний суд змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

З оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - його щире каяття.

Обставина, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив кримінальних правопорушень.

Також, суд першої інстанції врахував, особу ОСОБА_7 , його вік (36 років), стан здоров`я (відомостей про наявність інвалідності чи тяжких захворювань матеріали справи не містять), на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває; те, що особа осудна, раніше судима та знаходячись під випробувальним строком за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення; соціальне положення особи (неодружений, та відомості про наявність на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб відсутні) та майновий стан, а саме те, що особа працездатна, однак не працевлаштована; те, що особа беззаперечно визнає вину в інкримінованому йому діянні.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявності обставини, що обтяжує його покарання рецидив кримінальних правопорушень, того, що він вчинив кримінальний проступок за ч. 1 ст. 309 КК за цим вироком в період іспитового строку, встановленого йому вироком Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2023 року , яким він був засуджений зач.1 ст.190 КК України, що підвищує ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого, суд першої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції за вчинене кримінальне правопорушення, але ближче до нижніх меж.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має.

Даючи оцінку даним про особу обвинуваченого, що характеризується підвищеною небезпекою, вчинення злочинів в період іспитового строку за попереднім вироком, що характеризує його з негативної сторони та свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_7 та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. В зв`язку із зазначеним, апеляційний суд приходить висновку про не бажання обвинуваченого робити висновки щодо своїх вчинків і, як наслідок не бажання змінити ставлення до свого життя та стати на шлях виправлення.

Крім того, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді обмеження волі на один рік, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Разом з тим, суд першої інстанції застосував принцип часткового складання покарань, у відповідності до вимог ст.71 КК України.

Як пояснила захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні та як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.01.2025 року було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК і скасовано вирок Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2023 року в кримінальному провадженні №0000946 від 03.12.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.190 КК України.

Відтак, підстав для застосування ст. 71 КК України апеляційний суд не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на його неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції не заслуговують на увагу з огляду на те, що у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_7 щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Вказана заява власноруч підписана обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 10-13).

Відтак, кримінальне провадження було розглянуте судом першої інстанції на підставі ст. 381 КПК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року змінити в частині призначення покарання.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац другий та третій.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок відбування строку покарання у виді обмеження волі обчислювати з моменту прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі після набрання вироком законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4