Справа № 575/996/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в колегіальному складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника ОСОБА_7

представниці потерпілих ОСОБА_8

з фіксацією розгляду справи підсистемою «ВКЗ», розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження № 0000389 від 15.06.2023відносно

ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,6 ст. 152КК України,-

встановила:

На розгляді в Охтирському міськрайонному суді Сумської області перебуває зазначена кримінальна справа.

10.02.2025 від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою беручи до уваги, що строк запобіжного заходу закінчується 13.02.2025, однак судовий розгляд кримінального провадження з об`єктивних причин не може бути завершений в межах строку дії запобіжного заходу. При цьому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для застосування саме цього виключного запобіжного заходу обвинуваченому, не зникли та не зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на відсутність ризиків, про які зазначає прокурор, з урахуванням того, що на даний час потерпілі та свідки сторони обвинувачення вже допитані, письмові докази також досліджені, отже, на їх переконання, можливе застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання, суд враховує наступне.

Ухвалою слідчого судді Великописарівського районного суду Сумської області від 28.06.2023 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою,

Зі змісту ухвали суду вбачається, що міра запобіжного заходу застосована обвинуваченому з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкості інкримінованих йому злочинів та даних про його особу.

У подальшому строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався судом та за ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.12.2024 запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому продовжено на строк шістдесят днів до 24.00 год. 13.02.2025.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст.194 КПК України під час розгляду клопотання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочинів, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість злочинів, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суду вважає, що хоча на даний час ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися, враховуючи, що потерпілі та свідки вже допитані судом, однак, це не свідчить, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, зможе запобігти зазначеним вище ризикам, об`єктивність існування яких доведена перед судом.

Так з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, найсуворіша міра покарання за які передбачена ч. 6 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, проживає на території громади, в якій проживають неповнолітні потерпілі, щодо яких обвинуваченим було вчинено дії сексуального характеру. Крім того ОСОБА_6 має молодий вік, доказів щодо незадовільного стану здоров`я суду не надано, не працює, тобто не має офіційних джерел до існування, не має сталих соціальних зв`язків, а тому перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність, зокрема, і по відношенню до потерпілих, або вчинити нове кримінальне правопорушення з огляду на відсутність у нього офіційних джерел до існування, переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Беручи до уваги, що на даний час вторгнення РФ на територію України триває, частина території України тимчасово окупована, є підстави вважати, що обвинувачений може виїхати на вказану територію поза межами контролю прикордонного органу.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосований до обвинуваченого, оскільки в судовому засіданні не доведено, що його особистість заслуговує на таку довіру, щоб запобігти встановленим ризикам.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути застосований до обвинуваченого, оскільки навіть нетривале його порушення суттєво підвищить ймовірність реалізації встановлених в судовому засіданні ризиків. При цьому місцем проживання обвинуваченого значиться смт. Велика Писарівка Охтирського району Сумської області, яка перебуває під постійними активними обстрілами з боку РФ та стороною захисту не підтверджено можливість безпечного проживання обвинуваченого на цій території, отже обвинувачений, з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, підлягає постійному візуальному контролю.

Відповідно доводи захисника про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення. Інші позитивні дані про особу обвинуваченого, на які вказує сторона захисту, не спростовують висновків суду.

Медичні дані, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою наразі відсутні. Разом з тим за ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.01.2025, зх. метою визначення психічного, психологічного стану обвинуваченого, його осудності чи неосудності, у справі призначено повторну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_6 , яка на даний час ще не проведена.

На думку суду, тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з наведених вище підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду кримінального провадження про тяжке кримінальне правопорушення, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи та відповідає вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, оскільки підстави запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, на даний час судовий розгляд справи не завершений, тому з метою запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вбачає за доцільне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Керуючись ст. 7-20, 22-29, 31, 35, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372,376, 392, 395 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 10 лютого 2025 року до 24.00 год. 10 квітня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3