ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5412/24 Номер провадження 11-кп/814/1149/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 01 травня 2023 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

суд відмовив у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 01 травня 2023 року більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що згідно з приписами п.23 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень КК України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» передбачено необхідність заміни засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, невідбутої частини покарання на інший вид покарання відповідно до ст.72 КК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 відбуває покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд дійшов до висновку про те, що до нього не може бути застосовано покарання у виді пробаційного нагляду.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким.

При цьому зазначає, що відбув більше 1/3 строку призначеного судом покарання, став на шлях виправлення, має три заохочення та не має стягнень, свою вину визнає повністю, працює електрозварювальником, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що передбачено п.2, п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Відповідно до приписів ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до ст.94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені приписи закону при ухваленні вироку місцевим судом не дотримано.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.2 та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання засудженого суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність законодавчих підстав для заміни покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд, взагалі не досліджував фактичні обставини справи, зокрема, відбуття засудженим ОСОБА_9 необхідного строку покарання, що надає йому право на застосування положень ст.82 КК України, а також дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_9 , його ставлення до праці, наявність заохочень та стягнень за період відбування покарання, а також інші обставини, що впливаютьна рішення про доведеність або недоведеність виправлення та можливість застосування більш м`якого покарання, ніж позбавлення волі.

Крім того, дійшовши до висновку про неможливість заміни покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду, суд першої інстанції залишив поза увагою таке.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України передбачено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

28 березня 2024 року набрав чинності Закон України № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану», яким внесено ряд змін та доповнень до діючого законодавства України, у тому числі до закону про кримінальну відповідальність.

Вказаним Законом внесено зміни до КК України та визначено новий вид покарання у виді пробаційного нагляду, який за положеннями ст. 59-1 КК України полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально- виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Дійсно, Законом доповнено Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» КК України пунктом 23, відповідно до якого з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 цього Кодексу.

Разом з тим, положення Закону України про кримінальну відповідальність з урахуванням наведених змін жодним чином не обмежують можливість під час розгляду питань в порядку ст.82 КК України заміни покарання у виді позбавлення волі на інше більш м`яке покарання, в тому числі і у виді пробаційного нагляду.

Таким чином, ухвалу суду не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, оскільки судом першої інстанції було прийняте процесуальне рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального та кримінального закону України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд клопотання засудженого в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційної скарги засудженого, дослідити обставини, що мають значення для вирішення даного питання та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Отже, апеляційну скаргу засудженого необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 412 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4