ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2475/23 Номер провадження 11-кп/814/2249/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000642 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, з середньою освітою, особі пенсійного віку, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , не судимій,

обвинуваченій за ч.2 ст. 15 п.п. 11,12 ч.2 ст. 115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 31.01.2025 включно без визначення застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч.2 ст. 15 п.п. 11,12 ч.2 ст. 115 КК України, в тому, що вона з метою перешкоджання своїй доньці у розірванні шлюбу, не маючи змоги заподіяти смерть іншої особи самостійно, ОСОБА_8 , підшукуючи виконавця, ОСОБА_8 у серпні 2023 року в м.Лохвиця Миргородського району Полтавської області зустрілася із залегендованою особою ОСОБА_9 , якому розповіла про свої наміри та запропонувала підшукати особу, яка за грошову винагороду скоїть умисне вбивство.

16.09.2023 року, близько 15.30 год., поблизу будинку №40 по вул.Ювілейна в м.Лохвиця Полтавської області, ОСОБА_8 зустрілася із ОСОБА_9 та іншими залегендованими особами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Під час розмови ОСОБА_8 розповіла про свої протиправні наміри та надала інформацію про місце проживання ОСОБА_12 , номер його мобільного телефону та надала фотографії його зовнішності. При цьому, ОСОБА_8 зазначила розмір винагороди за вбивство в розмірі 1500 доларів США та передала завдаток в розмірі 200 доларів США. Крім того, ОСОБА_8 пояснила, що після отримання інформації, яка підтвердить смерть ОСОБА_12 , вона передасть залишок грошових коштів у сумі 1300 доларів США.

В подальшому, працівниками поліції було зімітовано умисне вбивство ОСОБА_12

20.09.2023 приблизно о 12.00 год., ОСОБА_8 зустрілася з виконавцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поблизу свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Під час зустрічі залегендовані особи повідомили про виконане завдання та надали відповідну підтверджуючу інформацію, після чого ОСОБА_8 передала їм решту винагороди в розмірі 1300 доларів США.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 інший запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що зазначені прокурором ризики не доводяться матеріалами провадження. До клопотання не додані докази того, що обвинувачена буде переховуватися від суду чи вчиняти інше кримінальне правопорушення, або незаконно впливати на свідків, а тяжкість покарання не може бути єдиним доказом наявності ризиків.

Зазначає, що обвинувачена перебуває під вартою більше року.

Не враховано вік обвинуваченої, яка є особою похилого віку, має житло та родину, що вказує на міцні соціальні зв`язки. Раніше не судима, має захворювання та потребує лікування.

Стверджує, що обвинувачена жодним чином не впливала на свідків, місцезнаходження яких їй невідомо, чи потерпілого, який допитаний судом. Також ОСОБА_8 не вчиняла ніяких дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Вказує, що суд безпідставно зазначив про відсутність згоди дочки на проживання в одному будинку з обвинуваченою у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_13 не зареєстрована в будинку та фактично не проживає в м. Лохвиці.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000281 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, п.п. 11.12 ч.2 ст. 115 КК України. В судовому засіданні 03 грудня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31.01.2025 включно без визначенням застави.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється, так як апелянт прохає обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, всупереч доводам сторони захисту, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , а саме: особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, даних про особу обвинуваченої, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершений, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Щодо доводів сторони захисту про те, що потерпілий судом допитаний, необхідно зазначити, що судовий розгляд провадження не закінчено та суд може повторно чи додатково викликати потерпілого чи свідків для повного та всебічного з`ясування обставин кримінального провадження.

Щодо доводів захисника про тривале перебування обвинуваченої під вартою необхідно зазначити, що при продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд врахував особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою, обставини справи в сукупності з особою обвинуваченої, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Також колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, і тривалість перебування обвинуваченої під вартою не є самостійною підставою для скасування такого запобіжного заходу.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

Відсутність судимостей, вік обвинуваченої, наявність місця проживання та родинних зв`язків є недостатніми обставинами для обрання більш м`якого запобіжного заходу. При цьому суд правильно звернув увагу, що за адресою проживання обвинуваченої, вона проживає разом з дочкою ОСОБА_13 , яка є свідком у даному кримінальному провадженні.

Звернення ОСОБА_13 у якому вона не заперечує проти проживання з ОСОБА_8 у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є недостатньою обставиною для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який. До того ж ОСОБА_13 є свідком у даному провадженні, та є близькою родичкою обвинуваченої, а тому у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинувачена зможе впливати на показання свідка.

Доводи захисника, що ОСОБА_13 не проживає на даний час в м. Лохвиця Полтавської області є безпідставними, оскільки ОСОБА_13 має частину житлового будинку та жодних перешкод для її проживання в цьому будинку немає.

Колегія суддів враховує вік та стан здоров`я обвинуваченої, проте будь-яких доказів неможливості утримання обвинуваченої під вартою за станом здоров`я стороною захисту не надано, а колегією суддів не встановлено, як і щодо неможливість отримання медичної допомоги в умовах установи утримання.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4