Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/81/25

Номер провадження: 1-кп/511/156/25

26 лютого 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000263, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єреміївка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, одруженого, утриманців не має, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресії Збройних Сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан який діяв станом на 29.02.2024 року.

У зв`язку з введенням воєнного стану Законом України від 03.03.2022 року № 2117-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», крім іншого, посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 185-187,189,191 КК України, у разі їх вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Так, в період дії воєнного стану, а саме 29.02.2024 року, близько 12 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись після закінчення уроку фізичної культури в приміщенні спортивної зали Комунального закладу «Єреміївський ліцей Роздільнянської міської ради Одеської області», що розташований за адресою: Одеська область Роздільнянський район, с. Єреміївка, вул. Центральна, 37, де він проходив навчальну практику як «вчитель фізичної культури», помітив на підвіконні мобільний телефон марки «Орро А15S», чорного кольору, який належить ОСОБА_5 і яким користувався її неповнолітній син ОСОБА_6 , учень 9 класу вище вказаного навчального закладу. В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Орро А15S» чорного кольору.

Реалізуючи свій раптово виниклий, злочинний, корисливий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що користувач повернеться за своїм забутим на підвіконні мобільним телефоном, в той же день та час, ОСОБА_4 переконавшись, що його дії залишаються непоміченими, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Орро А15S» чорного кольору, який належить ОСОБА_5 і яким користувався її неповнолітній син ОСОБА_6 , учень 9 класу Комунального закладу «Єреміївський ліцей Роздільнянської міської ради Одеської області».

Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на суму 3496,67 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду пояснив, що він на початку 2024 року проходив навчальну практику як «вчитель фізичної культури» у Комунальному закладі «Єреміївський ліцей Роздільнянської міської ради Одеської області», що розташований за адресою: Одеська область Роздільнянський район, с. Єреміївка, вул. Центральна, 37. Так, 29.02.2024 року, посеред уроку подали сигнал "Повітряної тривоги" і він разом з учнями пішов до укриття. Коли повернувся до спортивної зали, близько 12 години 00 хвилин, вже після закінчення уроку фізичної культури, помітив на підвіконні мобільний телефон, який вирішив взяти собі в користування, але щоб не бути поміченим в крадіжці, одразу його вимкнув та сховав. Потім разом з учнями та вчителями допомагав шукати цей телефон, щоб відвести від себе підозру. Після чого приніс телефон додому скинув всі заводські налаштування та викинув сім-картку, а приблизно через тиждень поїхав до м.Одеси, де на радіоринку продав цей телефон невідомій особі.

Наразі повністю розуміє характер своїх злочинних дій та дуже розкаюється в тому, що він вчинив. Попросив пробачення у потерплої.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його причетність до вищевказаного кримінального правопорушення по справі підтверджується показами потерпілої.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_4 проживають в одному селі та добре його знає. Телефон вона особисто купляла своєму синові у 2021 році і цим телефоном користувався тільки її син, який на час вчинення крадіжки навчався у 9-му класі. Син прийшов до дому та розповів, що 29.02.2024 року, коли їх вивели зі школи до приміщення укриття, то він залишив свій телефон на підвіконні у спортивній залі, а коли повернувся щоб його забрати, на тому місці, де він залишив, телефону не було. Він повідомив, що телефон міг взяти вчитель фізичної культури ОСОБА_4 , оскільки той бачив що він його на початку уроку туди поклав. Проте, коли вони почали розшукувати у приміщенні школи телефон, ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки не зізнався, а почав разом з усіма вчителями та учнями допомогати у розшуку. Вона деякий час не заявляла в поліцію на ОСОБА_4 , чекала, що він всеж такі прийде, попросить вибачення та поверне телефон, але на жаль цього не відбулося.

Крім того зазначила, що їй телефон не повернуто, але претензій матеріального та морального характеру, вона до обвинуваченого не має.

Також вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000263, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2024 року /а.к.п.31/;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( або, що готується) від 03.04.2024 року /а.к.п.32-34/;

- постановою про визнання предмету речовим доказом і залучення його до кримінального провадження /а.к.п.39-40/.

Відтак обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення по всім обставинам пред`явленого йому обвинувачення, не оспорював фактичні обставини і не заперечував проти них.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення доведена, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується задовільно за місцем проживання (а.к.п.38), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває ( а.к.п.67), раніше не судимого (а.к.п.35)

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень (рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як середній), а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, при середньому рівні небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у т.ч. для окремих осіб). У разі якщо суд дійде висновку про мжливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробаціїї вважає доцільним пок ладення на правопорушника обов`зків встановлених ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України (а.к.п. 45-51).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.76 КК України додатково покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: п.2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; п.4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, 349, 368, 369, 371,373,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст.185КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ть) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно п.2, 4 ч.3 ст. 76 КК України покласти додатково на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати

Речовий доказ: коробку від мобільного телефону з надписом «Орро А158», із зображенням на тильній стороні а саме; ІМЕI 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: 9ТС6LВСYКN4DHAЕІ, та технічні характеристики відповідного пристрою, яку надала потерпіла ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутим потерпілій.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1