ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 627/844/24 Головуючий 1 інстанції: Вовк Л.В.
Провадження №:11-кп/818/598/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ст.ст. 296, 263, 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді Курила О.М., суддів Люшні А.І. та Гєрцика Р.В., при секретареві Маленку В.В., з участю прокурора Яковенка С.В., з участю обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника Бережного С.В., без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бережного С.В. на вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 06 11 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, який перебуває на посаді старшого бойового медика 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.ч 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням покарання:

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

-за ч.1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_1 визначено у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 04 05 2024 року.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 05 01 2024, приблизно о 22-00 годині, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час відпочинку та вживання спиртних напоїв, дізнався від ОСОБА_4 про наявність у останньої неприязних відносин з її сусідом ОСОБА_3 , який проживає неподалік, в результаті чого, ОСОБА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на вчинення протиправних дій та з метою помсти, о 00-15 годині, 06 01 2024, сів за кермо свого автомобіля марки «SUZUKI VITARA», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому приїхав до території домоволодіння ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому, взяв із собою вибухонебезпечний предмет, що спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме вибуховий пристрій військового призначення - ручну гранату RGD-5, який у період часу з лютого 2022 року по 06 01 2024, більш точні дата та час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, незаконно придбав, та зберігав.

В подальшому, перебуваючи біля вищевказаної території домоволодіння, де мешкає ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та діючи з хуліганських мотивів, зухвало, виражаючи свою явну неповагу до суспільства, а саме зневагу до загальновизнаних правил поведінки і моральності, витяг з кишені спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме ручну гранату RGD-5, і привівши її у бойову готовність, кинув на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого стався вибух наслідком якого стало пошкодження скла у віконних рамах будинку, осколкове ураження фасаду будинку після чого, ОСОБА_1 з місця вчинення злочину зник на своєму автомобілі «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, у період часу з лютого 2022 року по 06 01 2024, більш точні дата та час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, сержант ОСОБА_1 протягом тривалого часу, під час виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій незаконно придбав вибуховий пристрій військового призначення - ручну гранату RGD-5, яку переніс до себе в автомобіль «SUZUKI VITARA», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто незаконно придбав та зберігав при собі.

05 січня 2024 року, приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_1 приїхав на власному автомобілі «SUZUKI VITARA», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та під час розмови з останньою дізнався про її неприязні відносини з ОСОБА_3 , незаконно носив при собі пристрій військового призначення - ручну гранату RGD-5.

В подальшому ОСОБА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел на вчинення протиправних дій та з метою помсти, 06 01 2024, приблизно о 00-15 годині, сів за кермо свого автомобіля марки «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому приїхав до території домоволодіння ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому, в автомобілі привіз з собою вибухонебезпечний предмет, а саме відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/121-24/775 від 19 01 2024 ручну гранату RGD-5, який спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень та взявши його вийшов з автомобілю і привівши його у бойову готовність, кинув на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого стався вибух.

Після чого ОСОБА_1 з місця вчинення злочину зник на своєму автомобілі «SUZUKI VITARA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, встановлено, що з 02 05 2024 по 03 05 2024, в період часу з 21-00 по 05-00 годину, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_1 , перебував в будинку АДРЕСА_4 , в якому проживає його батько ОСОБА_5 , де вони сумісно розпивали алкогольні напої.

В цей час між ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних алкогольним сп`янінням, виник словесний конфлікт.

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_1 виник прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті своєму батькові, шляхом незворотного позбавлення життя останнього.

В подальшому, ОСОБА_1 , реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на умисне, протиправне та незворотне заподіяння смерті ОСОБА_5 , перебуваючи у вітальні вищевказаного будинку, не бажаючи розв`язання конфлікту мирним шляхом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, тримаючи у руках металевий бідон з металу білого кольору наніс ним почергово близько двох ударів в область потиличної частини голови потерпілого - ОСОБА_5 , чим спричинив йому травму несумісну з життям у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонку мозку, забою - розчавленням головного мозку, в результаті яких наступила смерть потерпілого ОСОБА_5 , яка згідно висновку судово-медичної експертизи №12-17/20-ККт/24 від 10 06 2024 відкрита черепно-мозкова травма (в комплексі) носить ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя (згідно пунктів 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3. в.г. «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженим наказом МОЗ України від 17 січня 1995 №6).

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_1 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень; за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне поводження зі зброєю, а саме незаконне придбання, зберігання, носіння вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу та за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Бережний С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, просить змінити вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 06 11 2024 року, призначивши ОСОБА_1 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі та остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховано як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 його щире каяття, в той же час безпідставно не враховано його активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Крім того, вказує, що визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення ним злочину з використанням умов воєнного стану, є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не використовував несприятливий для суспільства воєнний стан з метою полегшення вчинення інкримінованих йому злочинів.

Просив також врахувати, що обвинувачений ОСОБА_1 раніше не судимий, активно сприяв розслідуванню злочинів, щиро розкаявся у вчиненому, характеризується позитивно як за місцем проходження служби так і за місцем проживання, проходив службу за мобілізацією на посаді старшого бойового медика, а потерпілі по справі не наполягали на суворому покаранні для нього.

Апеляційну скаргу на вказаний вирок подано самим обвинуваченим ОСОБА_1 , який, в свою чергу, посилаючись на суворості призначеного йому покарання, просив про його пом`якшення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Бережний С.В. підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпілі у кримінальному провадженні, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційних скарг за їх відсутності не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника та обвинуваченого щодо пом`якшення ОСОБА_1 покарання, то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини НОМЕР_3 , видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу ОСОБА_1 , який раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, перебуває на посаді старшого бойового медика військової частини НОМЕР_1 , характеристики останнього.

Судом першої інстанції було враховано, що на обліку у лікарів психіатра та нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ОСОБА_1 не перебуває, проте згідно висновку КНП «Краснокутська ЦРЛ» від 04 05 2024 року на час огляду останній перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначені обвинуваченому покарання не є максимальними, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїх апеляційних скаргах як захисник так і обвинувачений просять про пом`якшення ОСОБА_1 покарання, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання не встановлено.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння ОСОБА_1 розкриттю кримінальних правопорушень, то колегія суддів констатує.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 115 КК України, вчиненими ОСОБА_1 не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочинів, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційних скаргах також не зазначено, які саме дії ОСОБА_1 слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, як на підставу пом`якшення покарання ОСОБА_1 посилається також на відсутність у останнього судимостей, позитивних характеристик як за місцем мешкання так і за місцем проходження служби та відсутності претензій матеріального характеру у потерпілих, проте, колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень, та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкціями інкримінованих обвинуваченому статей.

Також, серед апеляційних доводів захисник посилається на безпідставне визнання судом першої інстанції обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки на думку захисника Давидов Д.О. не використовував несприятливий для суспільства воєнний стан з метою полегшення вчинення інкримінованих йому діянь.

Вказане твердження захисника колегія суддів вважає безпідставним та таким, що спростовується матеріалами кримінального провадження.

Так п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України закріплено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного стану є обставиною, яка обтяжує покарання. Це означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України), як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Повертаючись до обставин кримінального провадження, достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді військового медика, тобто знаючи про те, що Указом Президента України від 24 02 2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, дію якого неодноразово продовжено та який діяв на момент вчинення злочину і діє до теперішнього часу, під час виконання бойових завдань у зоні проведення бойових дій незаконно придбав вибуховий пристрій військового призначення ручну гранату, яку носив з собою, а в подальшому використав з метою помсти, привівши у бойову готовність, кинувши на територію подвір`я потерпілого.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визнання обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_1 вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

Усі інші доводи апеляційних скарг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 13 років у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтами мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 06 11 2024 року по справі щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

О.М. Курило Р.В. Гєрцик А.І. Люшня