Справа № 951/904/24
Провадження №1-кп/951/18/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в селищі Козова Тернопільського району кримінальне провадження №0000263 від 18.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бишки Козівського району Тернопільської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працює трактористом ФГ «Фльонц», з базовою середньою освітою, на утриманні в якого перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , не депутат, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), потерпілої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що в порушення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у період часу з 07.05.2024 по 16.10.2024 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчиняв психологічне насильство над своєю дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що виражалось у словесних образах, нецензурних висловлюваннях та погрозах фізичною розправою. Вказані дії ОСОБА_11 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя його дружини ОСОБА_7 . Так, 07.05.2024 близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_7 , а саме висловлював словесні образи, чинив моральний та психологічний тиск. Окрім того, ОСОБА_3 09.05.2024 близько 07 години 45 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо дружини ОСОБА_7 у присутності малолітніх дітей, в ході якого чинив моральний та психологічний тиск. За вказаними фактами постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 20.06.2024 у справі №951/356/24 провадження №3/951/246/2024) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 30-ти (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн 00 коп. Надалі продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_12 02.07.2024, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно дружини ОСОБА_7 , а саме висловлював словесні образи, чинив моральний та психологічний тиск. За вказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 03.07.2024 у справі №951/510/24 (провадження №3/951/345/2024) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУПАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20-ти (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп. В подальшому ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, 09.07.2024, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_2 , вчинив домашне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_13 , яке виявилося у словесних образах. За вказаним фактом постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.08.2024 у справі №951/517/24 (провадження №3/951/348/2024) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20-ти (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп. Незважаючи на те, що Козівським районним судом Тернопільської області на ОСОБА_3 неодноразово накладались адміністративні стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, останній на шлях виправлення не став та повторно вчинив домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_14 . Зокрема, 17.10.2024 ОСОБА_7 повторно звернулась з письмовою заявою в ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з приводу того, що її чоловік ОСОБА_3 16.10.2024 близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем їх спільного проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , стукав кулаками по столу, при цьому висловлювався нецензурними словами у бік ОСОБА_7 , погрожував останній фізичною розправою, тим самим діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно вчинив відносно дружини психологічне насильство, яке проявились у тому, що ОСОБА_3 висловлювався в сторону дружини нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою. Відомості за вказаним фактом 18.10.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Вказаними неодноразовими та систематичними діями впродовж тривалого часу ОСОБА_3 заподіяв дружині ОСОБА_10 систематичних психологічних страждань, що виразилось в погіршенні якості її життя. Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, - домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. Крім повного визнання своєї винуватості ОСОБА_3 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, підтверджується доказами, зазначеними в обвинувальному акті, з якими він погодився в судовому засіданні.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 на підставі ст.468, 469, 471 КПК України 26.12.2024 уклали угоду про примирення на тих умовах, що ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, а також застосування обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

На момент підписання угоди про примирення потерпіла ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 розуміли наслідки укладення такої угоди, викладені в ст.473 КПК України, і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (п.2 ч.3 ст.394 КПК України) та в касаційному порядку (п.2 ч.3 ст.424 КПК України), про що їм було роз`яснено.

Обвинувачений ОСОБА_3 відмовився від здійснення прав, передбачених п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а потерпіла ОСОБА_7 погодилася з тим, що буде позбавлена права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення.

Обвинувачений розуміє, що в разі невиконання ним угоди про примирення (ст.476 КПК України) потерпіла ОСОБА_7 має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав в повному обсязі свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, згідно зі сформульованим обвинуваченням, а також з потерпілою ОСОБА_7 підтвердили факт примирення, просять затвердити укладену між ними угоду про примирення і призначити ОСОБА_3 покарання за ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, а також застосування обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

За таких обставин, суд вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши обвинуваченого, потерпілу, думку прокурора, яка не заперечує щодо затвердження угоди про примирення, дійшов висновку, що відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України.

Також з`ясовано у потерпілої ОСОБА_7 , що вона розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам закону та нормам КПК України.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України є вірною і не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про примирення.

Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Укладення угоди було добровільним.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує умови угоди про примирення, укладеної 26.12.2024 між ним та потерпілою ОСОБА_7 , і узгоджену сторонами міру покарання за ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, а також застосування обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Вважає, що таке покарання належить йому призначити з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - визнання вини у вчиненні злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особи обвинуваченого.

Перевіривши угоду на відповідність чинному законодавству, з`ясувавши питання, визначені в ч. 5 ст. 474 КПК України, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_7 суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.

Узгоджене сторонами покарання є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також суд встановив, що ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 20.12.2024 щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання, та вважає, що з огляду на обґрунтованість підозри (обвинувачення) та ризики, що існують, вказаний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись пунктом 1 ч.1 ст. 314, ст.367-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 26.12.2024 між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26.12.2024 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

В силу ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В силу п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, відповідно до якого направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників до уповноваженого органу Тернопільської обласної державної (військової) адміністрації.

Застосований щодо ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 20.12.2024 запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України; зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілою з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою та сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1