Дата документу 31.03.2025 Справа № 334/8800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8800/24 Головуючий в 1 інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/512/25 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодару Василівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2025 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги та її доповненнях вказує про недоведеність ризиків, а також, що потерпілі не мають до нього претензій та є його родичами.

Зазначає, що він на утриманні має доньку, він є внутрішньо переміщеною особою, йому в порушення КПК України не вручалось клопотання про продовження запобіжного заходу, судом першої інстанції не витребувано висновків судової медичної експертизи та він потребує оперативного втручання.

Вказує, що в своїх клопотаннях прокурор зазначає про одні і ті ж обставини, які ґрунтуються на припущеннях, протягом десяти проведених судових засідань потерпілі до суду не з`являються.

Звертає увагу на порушення ст. 35 КПК України під час автоматизованого розподілу справи та порушення його права на захист під час судового засідання 18 лютого 2025 року.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, не заперечував проти розгляду справи у відсутність його захисника та вказав, що судове засідання у суді першої інстанції було проведено з порушенням його права на захист, захисник - адвокат ОСОБА_7 фактично не здійснював його захист, судове засідання , в якому вирішувалось питання про обрання йому запобіжного заходу розглядалось у його відсутність, його було не повідомлено відповідно до ст. 135 КПК України про призначене судове засідання, клопотання про продовження запобіжного заходу йому не вручалось, не вірно зазначені його анкетні дані, а також він має соціальні зв`язки, оскільки має дитину, прокурором не доведені ризики.

Захисник та прокурор, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явились, із клопотаннями про відкладення розгляду не звернулись.

Ураховуючи, що захисником та прокурором не заявлені клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає, що розгляд даної апеляційної скарги може здійснюватися у відсутність захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких умисних злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, відсутність стійких соціальних зв`язків, які б для обвинуваченого були стримуючим фактором, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, оскільки потерпілі є знайомими обвинуваченого ОСОБА_6 та з його слів є його родичами, а отже він достеменно обізнаний про місце проживання потерпілих, згідно фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, вчинив проти них злочин із застосуванням насильства, у зв`язку із чим, перебуваючи на волі ОСОБА_6 може здійснювати на потерпілих як фізичний, так і психологічний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказують і дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, раніше звільнявся від відбування покарання по відбуттю строку покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи апелянта про відсутність цих ризиків спростовуються вищевикладеними обставинами.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Посилання ОСОБА_6 на наявність в нього соціальних зв`язків, оскільки він має дитину, не свідчать про міцність таких зв`язків, оскільки вони визначаються у місці постійного проживання особи, яке у обвинуваченого відсутнє.

Щодо доводів ОСОБА_6 з приводу не вручення йому клопотання про продовження запобіжного заходу, то слід зазначити, що вимоги КПК України зобов`язують суд за наявності клопотань під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

З огляду на наведені положення КПК України, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для не розгляду клопотання прокурора, навіть, за умови не отримання такого клопотання стороною захисту.

Щодо зазначення ОСОБА_6 про розгляд клопотання прокурора у його відсутність, то із аудіо-запису судового засідання від 18 лютого 2025 року колегією суддів встановлено, що обвинувачений був присутній у суді першої інстанції, проте, у подальшому внаслідок повторного порушення порядку у залі судового засідання, обвинувачений був видалений з зали судового засідання.

Інші доводи ОСОБА_6 зокрема, в частині порушення вимог ст. 35 КПК України та порушення його права на захист не знайшли свого підтвердження під час перегляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали.

Так, із матеріалів провадження убачається, що розгляд клопотання прокурора відбувався за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 .

Із аудіо-запису судового засідання від 18 лютого 2025 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно виявляв заперечення щодо участі адвоката ОСОБА_7 в якості його захисника, разом з тим, ОСОБА_6 не було залучено захисника за його вільним вибором за договором.

Серед іншого, колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_7 здійснював свої повноваження як захисник обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі доручення, виданого Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги (а.с. 13).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не було порушено права ОСОБА_6 на захист, оскільки клопотання прокурора було розглянуто за участю захисника, участь якого в даному випадку була обов`язковою, з огляду на тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи щодо наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на його повідомлення у судовому засіданні апеляційного суду щодо незадовільного стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року включно, залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4