КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №243/7147/23Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3170/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001198по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 09 березня 2025 року включно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд обґрунтував тяжкістю покарання (у випадку доведеності винуватості за пред`явленим обвинуваченням), а також відсутністю у обвинуваченого стійких соціальних зав`язків і постійного джерела доходу, що не узгоджується із положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає фактичним обставинам провадження.

Звертає увагу, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 триває понад один рік, а продовження строку тримання під вартою фактично перетворилося на покарання у виді позбавлення волі.

Як вказує захисник, суд в ухвалі послався на наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час, обмежившись лише шаблонними формулюваннями, без посилання на будь-які дані, які б підтверджували існування ризиків.

Просить врахувати, що на момент затримання обвинувачений ОСОБА_8 захистив магістерську дисертацію в КПІ ім. Ігоря Сікорського та був рекомендований кафедрою до вступу в аспірантуру. За місцем навчання характеризувався, як спокійна, доброзичлива людина, конфліктів з викладачами і студентами не мав. ДО затримання ОСОБА_8 постійно проживав в гуртожитку №18 КПІ ім. Ігоря Сікорського, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягався.

За наслідками апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2025 року, обґрунтовуючи пропуску строку тим, що повний текст оскаржуваної ухвали сторона захисту отримала лише 23 січня 2025 року.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи клопотання про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи. З цих підстав суд задовольняє клопотання захисника ОСОБА_7 та поновлює строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за№0001198 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

30 грудня 2024 року прокурор офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав до суду клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, обґрунтовуючи його тим, що заявлені раніше ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу, не змінилися, та продовжують існувати. Наявність ризиків обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, маючи стійкі зв`язки з представникам спецслужб РФ, які на теперішній час вчинюють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, може виїхати до Російської Федерації, на тимчасово окуповану територію, та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також реальними вважає ризики того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину, а також може продовжити свою злочинну діяльність, яка спрямована на вчинення злочинів проти національної безпеки України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 09 березня 2025 року включно.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є необхідними та достатніми для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою .

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема суд, надаючи оцінку наявності ризику переховування від суду, врахував практику Європейського суду з прав людину, згідно якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в інтересах Російської Федерації з метою завдання шкоди національній безпеці України, існує висока ймовірність того, що представники РФ можуть надати йому прихисток на території держави-агресора, а відтак існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 ,усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкриміновані злочини, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчинити дії для втечі та переховування, в тому числі на тимчасово непідконтрольній території України.

З огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення Російської Федерації на територію України триває, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, а також може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, шляхом підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій, використовуючи при цьому свої зв`язки, що обумовлює наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оскільки наведені прокурором ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника, судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою враховано характеризуючі дані про особу ОСОБА_8 ,та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, та надано їм належну оцінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому злочину та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2025 року.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 09 березня 2025 року включно, -залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4