Справа №592/868/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/144/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2025 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2025 року, накладено арешт на мобільний телефон марки «ІPhone 12 Pro» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім-картою з номером НОМЕР_2 , що належний ОСОБА_7 , поміщений до спец пакету НП України № INP1000814 - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro» чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім-карткою з номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного обґрунтування та підтвердження про те, що вилучене майно є речовим доказом у справі.

Також у постанові слідчого не зазначено, яким чином вилучене під час обшуку майно має відношення до кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , котрий вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_6 , який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000107 від 04 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2024 року до Сумської окружної прокуратури надійшов рапорт від ВПК в Сумській області Департаменту кіберполіції НП України проте, що невстановлена особа з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинила шахрайської дії по відношенню ОСОБА_10 , в результаті чого заволоділа його віртуальними активами, а саме криптовалютою, яка перебувала на криптогаманці, криптобіржі «Binance».

В ході досудового розслідування, 17 січня 2024 року в період часу з 09 год. 18 хв. до 11 год. 28 хв., на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми, за місце мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук.

На виявлене та вилучене майно, під час проведення обшуку, слідчим подано клопотання про накладення арешту.

Так, вилучений мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім-карткою номеру НОМЕР_2 , є предметом, засобом та знаряддям вчинення злочину, має безпосереднє відношення до злочинної діяльності та суттєве значення для досудового розслідування.

З врахуванням доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності. Не застосування цих заходів забезпечення кримінального провадження не дають змоги досягти дієвості цього кримінального провадження, оскільки існує реальна загроза його знищення, що унеможливить досягнення завдання заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речового доказу.

На спростування доводів апелянта, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується в повному обсязі, та вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, доводи представника власника майна щодо необхідності скасування арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, могло використовуватися під час вчинення злочинів, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Крім того, слідчим зазначено, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді заборони розпорядження (відчуження, реалізації) майном та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню та унеможливить проведення подальших експертиз.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України, оскільки в ньому не визначено правову підставу для арешту майна та не доведено визначення вилученого майна критеріям речових доказів, у відповідно до ст. 98 КПК України, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам провадження.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі сліди вчиненого злочину, містить важливі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст.170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, вчиненого злочину, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_7 , як власника арештованого майна, не порушує.

З огляду на встановлені колегією суддів обставини, слідчий суддя дійшов вірних висновків, що накладення арешту на мобільний телефон здатне забезпечити виконання завдання щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності ОСОБА_7 відносно завдань кримінального провадження та не має для власника майна наслідків, які б не виправдовували такий ступінь втручання у його права.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахував наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення власнику майна, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 січня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000107 від 04 вересня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4