Справа № 569/651/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000004 від 07.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого на даний час продовжена шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

Так, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, в період дії на території України особливого періоду, 06.02.2024, перебуваючи у точно невстановленому місці, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, а саме діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, яку останні здійснювали на виконання вимог абзацу 11 п. 9 постанови КМУ № 154 від 23.02.2022 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» та п. 79 абзац 4 постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» створив чат у месенджері «Viber» з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» (6 198 учасників), який доступний за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 з використанням акаунту у месенджері «Viber», який був зареєстрований за № НОМЕР_1 та підписаний як « ОСОБА_6 » та був наділений правами суперадміністратора, тобто мав можливість додавати адміністраторів, учасників чату та видаляти їхні повідомлення.

Дана спільнота адмініструвалася ОСОБА_4 , та була створена ним з метою поширення повідомлень про місця розташування, переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою перешкоджання у їхній законній діяльності, яка була спрямована на проведення мобілізаційних заходів у період воєнного стану на території України для забезпечення обороноздатності країни. До протиправної діяльності вказаної спільноти було залучено 6198 учасників (на момент огляду). Останній активно спекулював щодо долучення значної кількості учасників, проводив координаційну діяльність у вказаній групі та самостійно на систематичній основі, діючи безпосередньо здійснював публікації та повідомлення щодо діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 на території Рівненської області та відповідні спонукаючі до протиправних дій оголошення.

Крім цього, ОСОБА_4 , діючи на виконання вищевказаного злочинного умислу, 03.03.2024, перебуваючи у точно невстановленому на даний час місці, з використанням власного акаунта у месенджері «Viber» за № НОМЕР_5, діючи з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, а саме діяльності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, безпосередньо здійснив публікацію у чаті месенджера «Viber» з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» щодо здійснення мобілізаційних заходів та оповіщення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 на поблизу с. Олександрія Рівненського району Рівненської області, внаслідок чого відповідні мобілізаційні заходи 03.03.2024 не були виконані у повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні злочину визнав повністю, зазначивши, що обставини та мотиви вчинення правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. У скоєному щиро розкаявся.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті та фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу дослідження доказів, за згодою учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, останній надав показання стосовно обставин вчинення інкримінованого йому злочину, які повністю узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 114-1 КК України як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , які передбачені ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, з`явлення із зізнанням.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового розгляду справи не встановлено.

ОСОБА_4 має вищу освіту, на утриманні має неповнолітню дитину, надає соціальні послуги з догляду за ОСОБА_7 , 1965 р.н., особою з інвалідністю I групи, одружений (дружина вагітна), раніше до кримінальної відповідальності не притягався. На обліку в лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, яке у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують відповідальність, даних про особу обвинуваченого, який є не судимим, та з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у скоєному, позиції прокурора у справі згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 114-1 КК України, з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України.

Згідно з частино 9 статті 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, суд вирішує долю речових доказів наступним чином.

Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон Huawei IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім-карткою № НОМЕР_4 та ноутбук Lenovo s/n: PF02PDRC, суд вирішує повернути законному володільцю ОСОБА_8 на підставі клопотання останньої, поданої в судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 75, 76, 114-1 КК України, ст.ст. 100, 349, 368, 370, 373, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Виконання покарання в частині виконання обов`язків, покладених на засудженого на підставі ст. 76 КК України, покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Початок строку виконання обов`язків, покладених на засудженого відповідно до ст. 76 КК України, обчислювати з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт на майно, який накладено ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2024 року.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон Huawei IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім-карткою № НОМЕР_4 та ноутбук Lenovo s/n: PF02PDRC - повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1