ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2024 року за №00001421 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, громадянина України, із вищою освітою, працюючого не офіційно на СТО, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.03.2012 року Комінтернівським районним судом Одеської області за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, звільнений 01.11.2019 року по відбуттю покарання;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення майнового злочину, на шлях виправлення не став та знов повторно, діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ХІ, дію якого продовжено, вчинив в умовах воєнного стану кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 09.10.2024 року, близько 11:14 год., ОСОБА_4 перебував в магазині «Фокстрот», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 88/1, де помітив на службовому столі жіночку сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшов до місця, де лежала вищевказана сумка, яку ОСОБА_5 нещодавно залишила на робочому місці, швидко зорієнтувавшись та впевнившись в тому, що його дії залишаться непоміченими для оточуючих, таємно викрав сумку, вартістю 500 гривень, в якій знаходились: грошові кошти у розмірі 8000 гривень; навушники марки «AirPods», моделі А2031, вартістю 3000 гривень; паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 ОСОБА_5 , карта платників податків потерпілої № НОМЕР_2 , дві зв`язки ключів, які не мають матеріальної цінності для потерпілої, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 збитки на загальну суму 11500 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставин злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпіла ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленою про дат, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причин неявки до суду не повідомила, водночас надала заяву про розгляд справи без її участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , доказів, що характеризують особу останнього, а також доказів та документів, що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 дав суду покази, що він дійсно, будучи обізнаним про оголошений в Україні воєнний стан, у зазначені в обвинувальному акті час, дату та місці, а саме 09.10.2024 року близько 11:00 год. зайшов до магазину «Фокстрот», за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська. Так, зайшовши до магазину, погуляв по ньому, помітив на службовому столі жіночу сумку, після чого він взяв її та пішов з магазину. В подальшому, викрадене майно віддав працівникам поліції, крім готівки, яку витратив на їжу. Також, обвинувачений пояснив, що він викрав майно, оскільки йому з дружиною потрібно було щось їсти, так як в них викрали документи, вломились у квартиру, а він разом із дружиною залишились жити на вулиці, тому ці складні умови спонукали його до крадіжки. ОСОБА_4 зазначив, що поведінку свою оцінює критично, до скоєного ставиться негативно та розкаюється у вчиненому.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що повністю погоджується з оцінкою викраденого майна та завданою потерпілій шкодою.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний корисливий злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 постійного місця реєстрації не має, водночас має місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, відомостей щодо його перебування на обліку у лікаря психіатра відсутні, раніше судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, судом враховується, що потерпіла в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензій матеріального характеру не заявляв.

Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства і, у суду є підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання пов`язане з позбавленням волі.

При цьому суд не вбачає підстав для застосовування положень як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи судимим за особливо тяжкі злочини, втому числі корисливі, до покарання у виді позбавлення волі, яке відбував реально, звільнившись по відбуттю покарання, вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, відчуття безкарності за вчинене та схильність до вчинення злочинів. Тому, з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

При цьому, посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що він вдався до вчинення злочину, у зв`язку із скрутним матеріальним положення, не може бути безумовною підставою для застосування при призначені йому покарання положень ст. 69 КК України.

Визначаючи строк такого виду покарання, суд враховує відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, його особу та поведінку після вчинення злочину, повне визнання вини, а також скрутне матеріальне становище обвинуваченого у зв`язку зі збігом обставин, тому призначає строк покарання винному ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в межах мінімального, визначеного санкцією частини статті, за якою він визнається винуватим.

На переконання суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного».

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті, за якою ОСОБА_4 визнається судом винним, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати, а також враховуючи, що за цим вироком він засуджується до реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 14.10.2024 року та від 15.10.2024 року, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, зокрема речові докази: паспорт громадянина України ОСОБА_5 , картка платника податків ОСОБА_5 , зв`язка ключів з 8 штук, один ключ з брелком в формі свині, слід залишити у законного володільця; DVD диск з відеозаписом «ch05-1020-00000000», слід зберігати у матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період часу з 12 лютого 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Речові докази:

- паспорт громадянина України ОСОБА_5 , картка платника податків ОСОБА_5 , зв`язка ключів з 8 штук, один ключ з брелком в формі свині, - залишити у законного володільця;

- DVD диск з відеозаписом «ch05-1020-00000000», - зберігати у матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/4079/25

Номер провадження № 1-кп/522/1975/25

Головуючий суддя ОСОБА_1