Справа № 573/560/25
Номер провадження 1-кп/573/90/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Сумської області, Білопільського району, с. Коршачина, зареєстрованої і фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученої, пенсіонерки, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимої,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

09.03.2025 ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували в приміщенні салону краси «Візаві» за адресою: Сумська область, Сумський район, м. Білопілля, вул. Макаренка, 7, де між ними в період часу з 10:00 до 10:30 на ґрунті тривалих неприязних відносин виникла словесна сварка, під час якої в останньої виник злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_5 зі спини та схопила правою рукою за шапку в ділянці потилиці разом з волоссям, яке було під нею, та різко смикнула, після чого ОСОБА_4 припинила свої протиправні дії.

Відповідно до висновку експерта в ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: набряк м`яких тканин, крововилив у потиличній ділянці зліва, які за ступенем тяжкості оцінюються як легкі тілесні ушкодження. Кількість травматичних впливів не менше одного.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість визнала повністю та дала покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, показала, що 09.03.2025 близько 10 години вона прийшла в перукарню «Візаві», розташовану в м. Білопілля, точної адреси не пам`ятає, де перебувала ОСОБА_5 . Між ними виникла словесна сварка, під час якої вона схопила правою рукою ззаду за шапку ОСОБА_6 , під якою було волосся, та різко смикнула.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин, суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, скарги на яку до міської ради не надходили, раніше не судима. Обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченої активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки вона правдиво повідомила про обставини вчинення кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.

В обвинувальному акті обставиною, що пом`якшує покарання, зазначене щире каяття. Але суд не може взяти його до уваги, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення, тобто, особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Але в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченою, те, що вона намагалася виправити наслідки вчиненого та виявляла готовність нести покарання.

Саме по собі визнання обвинуваченою своєї винуватості під час судового провадження не вказує, що її зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Відсутність вибачення перед потерпілою, поведінка обвинуваченої в судовому засіданні свідчать про відсутність у неї щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

З огляду на викладене, суд не може визнати зазначену обставину такою, що пом`якшує покарання.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя