суддів Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
у справі № 336/3796/15-к
(провадження № 13-10кс24)
Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) 27 листопада 2024 року розглянула справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 , якими його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 199, частинами першою, другою та третьою статті 204 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржуваних рішень національних судів і встановлені обставини справи
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року, визнано винуватим та засуджено ОСОБА_1 :

? за частиною першою статті 204 КК (у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» (далі - у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року) - у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення;

? за частиною другою статті 204 КК (у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року) - у виді штрафу в розмірі 51000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення;

? за частиною третьою статті 204 КК (у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року) - у виді позбавлення волі на строк 5 років з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх виготовлення;

? за частиною першою статті 199 КК ( у редакції Закону України № 5283-VI від 18 вересня 2012 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за фальшування марок акцизного збору» (далі - у редакції Закону України № 5283-VI від 18 вересня 2012 року) - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі статті 49 КК звільнено від призначеного за частинами першою та другою статті 204 КК покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

Відповідно до частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із вилученням і знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх виготовлення.

На підставі статті 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2012 року та остаточно призначено за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців із вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх виготовлення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи засудженим за частинами першою, другою, третьою статті 204 КК та частиною першою статті 216 КК, діючи всупереч законодавству України про обіг підакцизних товарів, не будучи суб`єктом господарської діяльності, не маючи ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями та спиртом етиловим, здійснював злочинну діяльність, пов`язану з придбанням незаконно виготовлених підакцизних товарів (спирту етилового), їх транспортуванням, зберіганням, а також незаконним виготовленням алкогольних напоїв з недоброякісної сировини, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, відкривши підпільні цехи, де незаконно виготовляв та зберігав незаконно виготовлені алкогольні напої, транспортуванням їх з метою збуту, збутом незаконно виготовлених алкогольних напоїв, поєднане з використанням підроблених марок акцизного податку України.

У період з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за невстановлених органом досудового розслідування обставин придбав незаконно виготовлений підакцизний товар (спирт етиловий), а також предмети, необхідні для виробництва фальсифікованих алкогольних напоїв, а саме електричний станок для закупорки горілчаних пляшок, підроблені марки акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, полімерні гвинтові ковпачки, скляні та полімерні ємності різного об`єму, та перевіз до домоволодіння АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав за вказаною адресою з метою подальшого збуту.

ОСОБА_1 у зазначений період часу, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, за вказаною адресою відкрив підпільний цех без дотримання вимог та стандартів, діючих в Україні, незаконно виготовив алкогольні напої з недоброякісної сировини, що становить загрозу для життя та здоров`я людей.

Виготовлений алкогольний напій ОСОБА_1 розлив у полімерні та скляні ємності (пляшки) різного об`єму з етикетками, і використовуючи електричний станок для закупорки горілчаних пляшок, закупорив кришками. Після цього пляшки з незаконно виготовленим алкоголем для надання їм вигляду офіційно придбаних обклеїв підробленими марками акцизного збору України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва та зберігав їх з метою збуту за зазначеною адресою до 31 жовтня 2014 року, а саме до проведення обшуку, під час якого було відшукано та вилучено 6500 штук підроблених марок акцизного збору та 121 скляну пляшку алкогольних напоїв, обклеєну підробленими марками акцизного податку.

У цей же період ОСОБА_1 перевіз частину незаконно виготовлених алкогольних напоїв до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а також до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та здійснив збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Також ОСОБА_1 у вказаний період часу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за невстановлених органом досудового розслідування обставин, перебуваючи у м. Запоріжжі, придбав підроблені марки акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, які зберігав за адресою: АДРЕСА_1, з метою використання їх при продажу незаконно виготовлених алкогольних напоїв шляхом обклеювання пляшок з незаконно виготовленими ним алкогольними напоями для надання їм вигляду офіційно придбаних.

Частину незаконно виготовлених алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, ОСОБА_1 у період часу з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року транспортував з метою збуту до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Під час обшуку 31 жовтня 2014 року в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» вилучено 13 пляшок алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України. 31 жовтня 2014 року під час обшуку в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» вилучено 14 пляшок алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України.

У подальшому алкогольні напої, марковані ОСОБА_1 підробленими марками акцизного податку, збувались працівниками кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» і кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» споживачам (відвідувачам) зазначених кафе.

За висновком експерта від 14 листопада 2014 року № 549 встановлено, що вилучені та надані на дослідження зразки рідин містять спирт етиловий та є алкогольними напоями - водно-спиртовими розчинами, а також спиртом етиловим. Водночас вони не відповідають вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», ДСТУ 4221:2003 «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови». Алкогольні напої виготовлені кустарним способом з порушенням технології горілчаного виробництва. Спирт етиловий виготовлено промисловим способом. Алкогольні напої та спирт етиловий до вживання не придатні, є недоброякісними, едальтерованими та небезпечними для здоров`я людини.

Зі змісту вказаного висновку експерта вбачається, що вилучені з кафе та місця проживання ОСОБА_1 спирт та алкогольні напої не придатні до вживання, з огляду на що їх не можна віднести до будь якої товарної групи згідно з УКТ ЗЕД.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_8 просили скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, у скарзі захисника йшлося про незгоду із засудженням ОСОБА_1 за відповідними частинами статті 204 КК України, оскільки, на думку скаржника, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого зазначеною статтею.

Позиція Великої Палати Верховного Суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за статтею 204 КК України.

Постановою від 27 листопада 2024 року Велика Палата касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишила без задоволення.

Касаційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 задовольнила частково:

? вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 204 КК, призначення покарання і звільнення від покарання на підставі положень статті 49, частини п`ятої статті 74 КК скасувала;

? звільнила ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 204 КК, на підставі частини першої статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього в цій частині закрила на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК;

? постановила вважати ОСОБА_1 засудженим за частиною третьою статті 204 КК (у редакції Закону України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для його виготовлення; за ч. 1 ст. 199 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

? на підставі частини першої статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вказала, вважати ОСОБА_1 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених частиною третьою статті 204 та частиною першою статті 199 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для його виготовлення;

? на підставі статті 71 КК до покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року, постановила, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2012 року та остаточно призначити ОСОБА_1 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх виготовлення;

? в іншій частині вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишила без змін.

За результатом розгляду кримінального провадження у цій справі Велика Палата, зокрема, виснувала про необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України (далі - ВСУ) від 05 вересня 2013 року у справі № 5-15к13, щодо визначення предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК, оскільки алкогольний напій, який імітує (відтворює) легально виготовлений підакцизний алкогольний напій, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК.

Велика Палата зауважила, що у назві ст. 204 КК йдеться про підакцизні товари, а в її тексті предметом кримінального правопорушення названо незаконно виготовлені алкогольні напої, тютюнові вироби або інші підакцизні товари. Логічне та семантичне тлумачення змісту диспозиції кримінально-правової норми дозволяє зробити висновок, що ознака незаконності виготовлення поширюється не лише на алкогольні напої та тютюнові вироби, але й на всі інші товари, зазначені як у змісті, так і в назві цієї статті.

На думку Великої Палати, предмет кримінального правопорушення, на відміну від предмета регульованих суспільних відносин, є самостійною ознакою складу кримінального правопорушення, безпосередньо впливає на кваліфікацію діяння і, відповідно, на кримінальну відповідальність особи. А тому ототожнювати критерії, за якими алкогольний напій відноситься до підакцизного товару як продукту законної підприємницької діяльності та алкогольного напою як предмета кримінальних правопорушень, передбачених ст. 204 КК, не убачається можливим, адже виходячи з диспозиції цієї статті, до предмета кримінального правопорушення належать підакцизні товари, які виготовлені незаконно, а тому вони a priori не можуть відповідати критеріям доброякісної продукції, а лише «імітують» (тобто відтворюють) її за деякими ознаками з метою надання таким продуктам властивостей підакцизних. За відсутності ознаки «імітування (відтворення) легально виготовленого підакцизного алкогольного напою» спиртні напої домашнього вироблення не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК. Водночас виготовлення або зберігання самогону чи інших міцних спиртних напоїв домашнього вироблення без мети збуту, а так само придбання таких напоїв є адміністративними проступками (ст. 176, ст. 177 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За висновком Великої Палати, алкогольний напій може бути предметом кримінальних правопорушень, передбачених ст. 204 КК, за таких умов:

1) виготовлення на основі спиртів, вміст яких визначається згідно з нормами, встановленими ПК в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення;

2) протиправного поводження з ним як із визначеним законом підакцизним товаром.

Мотиви викладення окремої думки

Не погоджуючись з ухваленим Великою Палатою судовим рішенням, вважаємо за необхідне викласти окрему думку з таких міркувань.

Згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. З цього конституційного припису випливає, що діяння як певне правопорушення може визнаватись тільки законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом. Такий висновок підтверджується положеннями пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України про те, що виключно законами визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Іншими словами, наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь- якого кримінального правопорушення на підставі будь- якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

У свою чергу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кримінально-процесуального кодексу України).

Статтею 204 КК встановлено кримінальну відповідальність за незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоів, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів.

З назви цієї статті «Незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування підакцизних товарів» та її диспозиції можна дійти висновку, що предметом кримінального правопорушення за статтею 204 КК є саме підакцизні, а небудь-які інші товари.

В теорії кримінального права залежно від опису ознак конкретного складу злочину розрізняють такі види диспозицій: проста, описова, відсильна, бланкетна і змішана. Відсильна диспозиція вказує лише на злочин і називає обов`язкові ознаки основного та/або кваліфікованого складу злочину, а для розкриття їх змісту відсилає до іншої норми (частини) цієї або іншої статті Кодексу.

Бланкетна диспозиція кримінально-правової норми лише називає або описує злочин, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті Особливої частини Кримінального кодексу України і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення кримінальним законом діяння як злочину певного виду та встановлення за нього кримінальної відповідальності.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює кримінально-правову норму більш конкретним змістом.

Визначення підакцизних товарів, зокрема, алкогольних напоїв міститься у пункті 14.1.5 статті 14 Податкового кодексу України (далі- ПК). Відповідно до цього пункту (в редакції, чинній на час вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення) алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Варто зауважити, що Законом України № 909-VIIIвід 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» пункт 14.1. статті 14 ПК доповнено підпунктом 14.1.28-1 такого змісту:

«виробництво підакцизних товарів (продукції) - технологічний процес, в тому числі змішування, здійснення якого внаслідок зміни форми, властивостей або складу сировини, напівфабрикатів або готової продукції призводить до отримання підакцизних товарів (продукції, у тому числі сировини), надання таким товарам інших властивостей, що призводить або не призводить до збільшення обсягів таких товарів.

З аналізу наведеного вбачається, що алкогольні напої, виготовлені за нетрадиційними технологіями, які не відповідають державним стандартам та нормативам не повинні визнаватись предметом злочину, описаного у статті 204 КК.

Тобто, якщо продукт (товар) за якимись ознаками подібний до підакцизних товарів, але не містить усіх ознак цього товару, то такий продукт не може визнаватись предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ у постанові від 05 вересня 2013 року, від якого відступила Велика Палата у цій справі.

Виходячи з нормативного визначення поняття «підакцизні товари», ВСУ дійшов висновку, що алкогольний напій може бути визнаний таким і є предметом злочинів, передбачених статтею 204 КК, лише за умови, якщо він відповідає наступним ознакам:

1) одержання шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлення на основі харчових спиртів;

2) вміст спирту етилового має становити понад 1,2 відсотки об`ємних одиниць;

3) визнання законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок;

4) належність до товарної групи Гармонізованої системи опису та кодування товарів (далі - ГСОКТ) під одним з наступних кодів: 2204, 2205, 2206, 2208.

При цьому ВСУ вказав, що відсутність хоча б однієї з наведених ознак виключає можливість визнання алкогольного напою підакцизним товаром, а відповідно і предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.

Отже ВСУ дійшов висновку про те, що предметом кримінальних правопорушень є лише ті розчини з вмістом етилового спирту, які виготовлені в спосіб, передбачений законом (в широкому його розумінні), з огляду на що вони мають бути віднесені до відповідної товарної групи. Таке визначення поняття характерне для алкогольних напоїв, які є продуктом законної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням встановлених законом вимог і технології виробництва, з огляду на що підлягає оподаткуванню.

На нашу думку, саме такий підхід для вирішення питання щодо наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 204

КК є єдино правильним.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 за висновком експерта від 14 листопада 2014 року № 549 (т. 2 а. с. 22-27) встановлено, що вилучені та надані на дослідження зразки рідин містять спирт етиловий та є алкогольними напоями - водно-спиртовими розчинами, а також спиртом етиловим.

Водночас вони не відповідають вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», ДСТУ 4221:2003 «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови». Алкогольні напої виготовлені кустарним способом з порушенням технології горілчаного виробництва. Спирт етиловий виготовлено промисловим способом. Алкогольні напої та спирт етиловий до вживання не придатні, є недоброякісними, є едальтерованими та небезпечними для здоров`я людини.

Зі змісту вказаного висновку експерта вбачається, що спирт та алкогольні напої не придатні до вживання, з огляду на що їх не може бути віднесено до будь-якої товарної групи згідно з УКТ ЗЕД.

Отже, за наведеного правового регулювання з урахуванням наявного у матеріалах справи висновку експертного дослідження, можна зробити висновок, що в інкримінованому ОСОБА_1 правопорушенні відсутній предмет цього правопорушення, а саме, незаконно виготовлені підакцизні товари (виготовлені ОСОБА_1 алкогольні напої не можна віднести до будь-якої товарної групи згідно з УКТ ЗЕД).

За таких обставин, можна констатувати і про відсутність в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 204 КК.

Тому вважаємо помилковим висновок Великої Палати у цій справі про те, що виготовлення алкогольних напоїв, які не є підакцизним товарами, а лише містять ознаки «імітування (відтворення) підакцизних товарів, має кваліфікуватися за відповідною частиною статті 204 КК.

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7