Справа № 750/1279/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/365/25
Категорія - ч. 2 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000054 від 25.08.2023 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна;

- за ч.7 ст. 111-1 КК України у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 12 (дванадцять) років та з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією майна.

На підставі ст.54 КК України ухвалено позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «старший сержант поліції».

Строк відбування основного покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України ухвалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2024 року, залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_8 покарання у виді мінімального строку позбавлення волі та мінімальний строк позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України, без призначення конфіскації майна, як додаткового покарання. При призначенні судом покарання, судом не враховано, що ОСОБА_8 , раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив вперше, внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин (внаслідок окупації м. Херсон, Херсонської області), адже справжніх мотивів зайняття ОСОБА_8 посади в окупаційній владі рф судом першої інстанції не встановлено, до того ж, відсутні тяжкі наслідки спричинені кримінальним правопорушенням та обставини, що обтяжують його покарання. Не погоджується також з призначенням обвинуваченому конфіскації майна, як додаткового покарання, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_8 , вчиняючи кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України діяв з корисливих мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 26.01.2021 № 28 о/с ОСОБА_8 , маючи спеціальне звання «старший сержант поліції», працював на посаді поліцейського-водія відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

ОСОБА_8 , вступаючи до лав Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Однак, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу України поліцейським-водієм відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», порушуючи присягу працівника поліції, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії російської федерації проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та добровільно зайняв посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України за наступних обставин.

Так, з 24.02.2022 збройними силами та іншими військовими формуваннями російської федерації здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з березня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, збройні сили російської федерації, здійснюючи військове вторгнення, зайняли та здійснювали контроль частини території України, а саме тимчасово окупували територію Херсонської області, у тому числі захопили і взяли під силовий контроль будівлі та споруди на території м.Херсон та інших населених пунктів Херсонської області, що забезпечували діяльність органів державної влади, зокрема ГУНП в Херсонській області та його територіальні підрозділи задля припинення їх законної діяльності згідно законодавства України та створення на їх базі і забезпечення функціонування органів окупаційної влади, у тому числі незаконного правоохоронного органу з поліцейськими функціями.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше травня 2022 року, невстановленими представниками держави агресора російської федерації, з метою утворення вертикалі незаконних органів управління та їх функціонування на тимчасово окупованій збройними силами російської федерації території Херсонської області серед іншого було створено незаконний правоохоронний орган під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области» та розпочато набір кадрів до вказаного органу.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, у громадянина України ОСОБА_8 , який був працівником правоохоронного органу України поліцейським-водієм відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, та на той час перебував безпосередньо на території м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, виник злочинний умисел на проведення підривної діяльності проти України, завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, здійснення державної зради шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, вступу на службу та добровільне зайняття посади в незаконному правоохоронному органі.

У подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи факт військової агресії російської федерації проти України, діючи умисно та протиправно, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, усупереч наказу начальника ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022 № 87 щодо необхідності здійснення евакуації (передислокації) апарату ГУНП в Херсонській області та його територіальних підрозділів поліції у визначені безпечні місця, не здійснив виїзд з м. Херсон Херсонської області на підконтрольну Україні територію, а натомість з власної ініціативи, добровільно з метою надання допомоги незаконно створеній окупаційній владі російської федерації, перебуваючи на тимчасово окупованій території м.Херсон Херсонської області, реалізуючи свій умисел щодо вступу на службу в незаконний правоохоронний орган, добровільно звернувся до так званого «Главного управления Министерства внутренних дел Херсонской области» із заявою про прийняття його на службу у вказаний незаконний правоохоронний орган.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 17.05.2022 № 1 л/с» громадянина України ОСОБА_8 , який був працівником правоохоронного органу України, за його власним бажанням призначено на посаду у незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление МВД Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности полицейского водителя Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области», а у подальшому на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 12.07.2022 № 19 л/с» ОСОБА_8 за його власним бажанням призначено на іншу посаду у зазначеному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области». У подальшому, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 05.09.2022, ОСОБА_8 був призначений на постійну посаду у вказаному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области».

Добровільно обіймаючи вищевказані посади в незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, ОСОБА_8 протиправно виконував поліцейські функції, направлені на захист окупаційної влади російської федерації та незаконні завдання, поставлені представниками силових структур російської федерації.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями громадянин України ОСОБА_8 протягом травня вересня 2022 року, будучи працівником правоохоронного органу України поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду поліцейського-водія відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», не дотримуючись присяги поліцейського, з особистих мотивів, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно з власної ініціативи, добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та вступив на службу у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області під назвою «Главное управление МВД Херсонской области» добровільно обійнявши посаду «временно исполняющего обязанности полицейского водителя Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области», а в подальшому «временно исполняющего обязанности дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области» та «дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области», чим створив умови для функціонування зазначеного незаконного правоохоронного органу, тим самим забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території України.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2024 кримінальне провадження призначено до судового розгляду та ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , котрий показань суду не надавав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура «in absentia» неминуче припускає деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 2975 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014).

Відтак, судом дотримано право на захист та доступ до правосуддя обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням проведення щодо останнього спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (in absentia).

Вказані приписи ст.323 КПК України, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції, були виконані.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень не відповідають дійсності.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України.

Враховуючи позицію захисту щодо порушень допущених місцевим судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати ці доводи в контексті складу інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та провести оцінку доказів, наданих сторонами кримінального провадження у розпорядження суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на практичні висновки суддів Верховного Суду, оскільки фактично вказані злочини мають досить значну практику, з огляду на початок воєнних дій на території України.

Відтак, Верховний Суд виходить з того, що ті громадяни України, які зайняли одну з посад у незаконних органах влади, правоохоронних або судових органах на окупованих територіях та почали здійснювати функції, визначені посадою, можуть бути притягнені до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень: за державну зраду (оскільки їхня діяльність може становити одну з форм державної зради) та колабораційну діяльність (оскільки вони зайняли певну посаду в незаконних органах влади).

Так, суб`єктом цих злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч.2 ст. 111 КК України може бути лише громадянин України.

Злочин за ч. 7 ст. 111-1 КК України, передбачає добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

У разі участі в таких формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, настає відповідальність за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Зазначений склад правопорушення також передбачає широкий діапазон незаконних дій від зайняття посад в органах судової влади, правоохоронних органах до надання допомоги збройним формуванням держави-агресора у веденні бойових дій проти України. Добровільно обіймаючи вищевказані посади в незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, ОСОБА_8 протиправно виконував поліцейські функції, направлені на захист окупаційної влади російської федерації та незаконні завдання, поставлені представниками силових структур російської федерації.

Склад злочину - добровільна участь у збройних формуваннях держави-агресора має місце в разі добровільного вступу громадянином України до збройних формувань держави-агресора (в т.ч. на тимчасово окупованій території).

На переконання апеляційного суду, в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при прийнятті рішення і правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.2 ст. 111 КК України.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_9 , він працював у карному розшуку у м.Херсон та до 01.05.2022 перебував у м.Херсон, знає ОСОБА_8 по роботі, як працівника поліції. Наприкінці квітня 2022 року зустрів ОСОБА_8 , який був у цивільному одязі та у піднесеному настрої. ОСОБА_8 кликав його до «нової» поліції, казав, що там обіцяють пристойну заробітну плату.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 , показав, що працював водієм чергової частини ГУНП в Херсокнській області. Під час окупації перебував у м.Херсон і влітку два рази бачив ОСОБА_8 , який був у поліцейській формі рф (один раз зі зброєю) і говорив, що вже працює у окупаційній поліції і його все влаштовує. Кликав також свідка на роботу у цей «орган».

Зазначені показання свідків є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом старшого оперуповноваженого 2-го відділу УСР в Чернігівській області ДСР НП України від 24.08.2023, згідно якого встановлено, що ОСОБА_8 , 17.05.2022 року, будучи працівником Національної поліції України, був призначений на посаду «дежурный офицер дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области», та йому було присвоєно спеціальне звання незаконного органу «старший сержант полиции», на якій він по теперішній час працює;

- витягом із документа «данные сотрудников на 01.08», відповідно до якого ОСОБА_11 прийнятий на посаду «дежурный офицер дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области» 17.05.2022;

- документом, який зазначено, як «приказ начальника ГУ МВД Херсонской области №1 л/с від 17.05.2022, в соответствии с которым ОСОБА_11 назначено на должность временно исполняющего обязанности полицейского водителя Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области с 17.05.2022, присвоив специальное звание старшего сержанта полиции. Основание: заявление ОСОБА_11 от 04.05.2022»;

- рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС відділу оперативних розробок Херсонського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25.08.2023, згідно якого встановлені колишні працівники Національної поліції України причетні до колабораційної діяльності вчиненої на території м.Херсон та Херсонської області, які добровільно зайняли посади у незаконному правоохоронному органі «ГУ МВД Херсонской области», серед яких ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копією витягу (висновку) службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками служб та підрозділів ГУНП В Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у визначений безпечний район, а також відсутності деяких працівників поліції без поважних причин на службі від 31.05.2022, відповідно до якого в доповідній записці зазначено, що станом на 07.05.2022, зокрема, відсутній на службі без поважних причини поліцейський підрозділу ГУНП В Херсонській області, який згідно з наказом ГУНП №87 не прибув (евакуювався) до місця передислокації Головного управління або до безпечних районів старший сержант поліції ОСОБА_8 (00989130), поліцейський-водій відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції.

- протоколом огляду від 13.10.2023, відповідно до якого предметом огляду є компакт диск DVD-R наданий з матеріалів кримінального провадження №0000479 від 09.05.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.3 ст.110, ч.2 ст.111, ч.2 ст.111-1, ч.5 ст.111-1, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.114-2, ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.3 ст.146, ч.2 ст.289, ч.2 ст.262, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189 КК України, з цифровими копіями матеріалів. При здійсненні сортування за допомогою функції «Фільтр» здійснено пошук за словом « ОСОБА_12 » виявлено особу працівника «дежурный офицер дежурной части штаба ГУ МВД». Надалі було виявлено папка «МАЙ 2022», у якій знаходяться наказ щодо призначення на посади до «ГУ МВД Херсонской области», а саме щодо призначення на посаду « ОСОБА_11 на должность временно исполняющего обязанности полицейского водителя Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области с 17.05.2022, присвоив специальное звание старшого сержанта полиции.»

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідками до них від 09.10.2023 04.10.2023 року свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 впізнали ОСОБА_8 як особу, яка добровільно зайняла посаду та працює у незаконно створеному правоохоронному органі м.Херсона.

Вказані протоколи пред`явлення особи для впізнання оформлені належним чином, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та уповноваженим слідчим, який входив у слідчу группу. Будь-яких невідповідностей слідчих дій нормам КПК України, колегією суддів не встановлено.

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст. 85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

З огляду на викладене, передбачених кримінально процесуальним законом підстав, для визнання вказаних доказів неналежними чи недопустимими, колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме у переході на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану та за ч. 7 ст.111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, з чим погоджується і колегія суддів.

У вироку суду першої інстанції, в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Так, ОСОБА_8 добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та вступив на службу у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області під назвою «Главное управление МВД Херсонской области» добровільно обійнявши посаду «временно исполняющего обязанности полицейского водителя Суворовского городского управления полиции Главного управления МВД Херсонской области», а в подальшому «временно исполняющего обязанности дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области» та «дежурного офицера дежурной части штаба Главного управления МВД Херсонской области», чим створив умови для функціонування зазначеного незаконного правоохоронного органу, тим самим забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території України.

Тобто, доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних щодо попередніх притягнень до адміністративної та кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей закону, якими передбачене покарання за вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з цим колегія суддів також приймає до уваги і той факт, що ОСОБА_8 є громадянином України і маючи правовий зв`язок з Україною, що знаходить свій вияв у взаємних правах та обов`язках, будучи зобов`язаним здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в порушення зазначених зобов`язань здійснив державну зраду.

З огляду на вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання.

За таких підстав, призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, визначене місцевим судом, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого в частині призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_8 , то на переконання колегії суддів вони є такими, що позбавлені правових підстав, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 59 КК України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Конфіскація майна, як будь-яке покарання, є мірою державного примусу, що обмежує право власності та застосовується для досягнення встановлених законом цілей покарання та індивідуалізації покарання.

Конфіскація майна, як вид кримінального покарання, відноситься до числа додаткових покарань, що зумовлює певні особливості в застосуванні та виконанні цього виду покарання.

Крім того, конфіскація майна, як і будь-яке інше покарання, має призначатися відповідно до принципів та загальних засад призначення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам статті 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Відтак, ураховуючи, що ОСОБА_8 вчинив злочин проти основ Національної безпеки України та громадської безпеки, місцевий суд обґрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, ОСОБА_8 визнаний винуватим ще і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, яка в цьому випадку є обов`язковою.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту у цій частині не підлягає задоволенню.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4