Справа № 521/9977/18
Номер провадження:1-кп/521/947/18
У Х В А Л А

23 жовтня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар - ОСОБА_4

прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_6

за участю обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 331 КПК України питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 та ч.3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на її думку свідчать про їх наявність.

Сторона захисту просила не продовжувати запобіжний заход у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, які на їх думку свідчать про наявність таких підстав.

Суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченого необхідно продовжити з наступних підстав.

ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєні особливо тяжкого та тяжкого злочину. У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри (обвинувачення) щодо вчинення тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою. Хоча, поряд з цим Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»). Таким чином, тяжкість покарання на даному етапі вже не може свідчити про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування або суду, проте в урахуванням інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України. а саме: ступень міцності соціальних зв`язків обвинуваченого в Україні може свідчити про наявність ризику переховування від суду. (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні двох злочинів проти власності, при цьому відповідно до ст. 89 КК України останній є судимою особою за скоєння злочинів проти власності, що може свідчити про наявність ризику вчинення іншого злочину (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

При вирішенні питання про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік обвинуваченого та стан його здоров`я відсутність відомостей щодо неможливості перебування під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи положення ч.3 ст. 183 КПК України, суд вважає за неможливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Продовжити запобіжний заход у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 на 60 днів, тобто з урахуванням попередньої ухвали суду до 29.12.2018 року, включно.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3