ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/63/25

Провадження № 11-кп/820/335/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцз`язку, апеляційні скарги засудженого за ч.1 ст.115, п.п.9,12,13,15 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.396КК України ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відмовлено.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що відсутні достатні ознаки, які б вказували на виправлення засудженого, а тому строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, його заміна, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Отже, клопотання ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк до задоволення не підлягає у зв`язку з його передчасним поданням до суду.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, відповідно до ст.82 КК України (із змінами внесеними згідно Закону України №2690-ІХ від 18.10.2022 року). Вважає рішення суду незаконним, так як не було перевірено інформацію, яка міститься в матеріалах даного провадження. Апелянт стверджує, що він чітко дотримувався вимог законодавства, тому йому не зрозуміло чому суд взяв до уваги одні докази, при цьому відкинув безпідставно інші. Звертає увагу на те, що він не працює, оскільки в даній установі відсутня можливість його працевлаштування, при цьому він не є злісним порушником встановленого режиму у даній установі. Вважає, що суд прийшов до необґрунтованого та незаконного висновку та не врахував норми діючого законодавства та судової практики.

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить апеляційну скаргу задовольнити. Оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання про заміну довічного позбавлення волі на 25 років позбавлення волі. Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, оскільки суд прийшов до помилкових висновків та неправильно застосував норми матеріального права. Стверджує, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, проте державна установа, в якій він відбуває строк покарання надала невірну оцінку його поведінці, тому просить витребувати особову справу засудженого ОСОБА_6 для встановлення всіх фактичних обставин та зробити відповідний висновок, який буде узгоджуватись з судовою практикою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з приписами статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог місцевим судом, належним чином, дотримано.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк, який не буде перевищувати 25 років, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, частиною 1 ст. 152 КВК України та ст. 80, 81, 82, 84 КК України визначені підстави для звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 537 КПК України, суд під час виконання вироків, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Частина 1 статті 539 КПК України передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2004 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24 лютого 2005 року, за ст.ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п.п. 9, 12, 13, 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 9, 12, 13, 185 ч. 2, 396 ч. 1, 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_6 станом на 27 лютого 2025 року, засуджений не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки. Підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, вважає, що з ним вчинили несправедливо. За час відбування покарання допускав порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені. Заохочень не має. На даний період часу не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити.

У відповідності до договору цивільно-правового характеру № 132 від 24 липня 2023 року, укладеного між Державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)» та ОСОБА_6 , останній надав установі послуги щодо виготовлення виробу «Вбивця карася», що також підтверджується актом прийому наданих послуг до вказаного договору № 132/7 від 31 липня 2023 року.

Також за змістом характеристики-клопотання пастора релігійної організації «Релігійна громада «Церква християн віри євангельської «Скинія» ОСОБА_8 № 23 від 07 липня 2023 року ОСОБА_6 став членом церкви «Скинія» 05 квітня 2019 року. Служителі церкви спостерігають позитивні зміни у внутрішньому світі засудженого та можуть охарактеризувати його як такого, що став на шлях виправлення. ОСОБА_6 демонструє ознаки щирого покаяння та каяття за скоєні ним злочини і прагнення до нового життя.

30 червня 2020 року ОСОБА_6 здобув повну загальну середню освіту у Михлянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів і одержав свідоцтво про здобуття повної загальної середньої освіти серії ХМ № 51995747.

Відповідно до довідок Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 03, 04 та 05 лютого 2025 року ОСОБА_6 веде листування із різними органами державної влади та міжнародними організаціями, підтримує соціальні зв`язки з рідними, друзями, різними релігійними організаціями та конфесіями шляхом листування. За час відбування покарання він отримав 331 посилку, 202 передачі та 2 бандеролі. З 2024 року ОСОБА_6 здійснив 218 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку.

Також зі змісту довідки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 05 березня 2025 року на комісії установи рішення про доцільність направлення подання до суду щодо застосування до ОСОБА_6 ч. 5 ст. 82 КК України не приймалось, а тому індивідуальний план засуджений адміністрації установи не подав.

У матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 51.

Судова колегія погоджується з тим, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він непогашених стягнень не має, на даний час підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають, однак вищевказані обставини не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги засудженого (ч. 1 ст. 404 КПК), колегія суддів вважає, що наведені вище обставини давали підстави для висновку про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, на думку колегії суддів, факт відбуття засудженим більше двадцяти одного року від призначеного судом покарання, є формальним спливом певної частини строку покарання і не може бути передумовою для застосування до особи більш м?якого покарання.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а тому апеляційні твердження засудженого та його захисника, враховуючи вищевикладене, а також дані про особу засудженого в сукупності, не можуть слугувати підставою для задоволення їх апеляційних скарг.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_6 - залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого та його захисника - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3