Справа № 308/9400/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння - ОСОБА_4

законного представника - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 від 08.04.2024 р. відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Близько 16 години 30 хвилин 06 квітня 2024 року, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпечність та протиправність спільно з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізуючи свій корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, під час робочого дня, під виглядом покупців зайшли до приміщення магазину «Іншус», що розташовується за адресою: м. Ужгород, вул. Волошина 2 «а», з приміщення якого, реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись відсутністю в приміщенні працівників магазину, викрав з полиці рюкзак чорного кольору марки «BeimaiQI», вартість якого становить 713 (сімсот тринадцять) гривень 45 (сорок пять) копійок, який з метою приховання від працівників магазину помістив до рюкзака який мав при собі ОСОБА_8 , після чого покинув приміщення магазину.

Таким чином, малолітній ОСОБА_4 , будучи особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке виразилося у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, що підпадає під ознаки ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні захисник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння заявив клопотання, яке подав у письмовому виді про закриття кримінального провадження №0000863 від 08.04.2024 р. відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

ОСОБА_4 будучи особою, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння в судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння в судовому засіданні підтримала клопотання захисника.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала клопотання захисника.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого клопотання захисника, з огляду на зміни у законодавстві, а саме у зв`язку із набуттям чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024. Також зазначив, що витрати по справі слід віднести за рахунок держави, оскільки ОСОБА_4 є особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Суд, розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні у розпорядженні матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання захисника особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння підлягає задоволенню, а кримінальне провадження - закриттю, з огляду на наступне.

На час, до якого відноситься інкриміноване особі, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 встановлено в сумі 3028 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302,80 грн., якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_4 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302,80 грн. кваліфікувалось за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка) вчинена в умовах воєнного стану.

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, а 50% від його розміру становили 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 суспільно - небезпечного діяння за ознаками передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України , розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн (1514*2=3028).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному проваджені за 06.04.2024 р. становить 713,45 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -3028 грн.

Оскільки згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному проваджені вартість майна, викрадення якого інкриміновано ОСОБА_4 становить 713,45 грн., то такі його дії підпадають під регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

В судовому засіданні особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння та не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність ОСОБА_4 та його законний представник висловили згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Вказане питання було ініційовано його захисником, шляхом звернення з відповідним клопотанням.

Згідно ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За наведених вище обставин, суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження саме за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Також, згідно зі ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з п.3 ч.1 ст.501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Отже, оскільки закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України втратив чинність, суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України перестало існувати, що в свою чергу виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 та його законного представника, які надали згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ознаками вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України .

Окрім того, стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів виховного характеру у кримінальному проваджені КПК України не передбачено. Тому процесуальні витрати, пов`язані з проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз слід віднести на рахунок держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, ст.ст.285-288, 372, 376, 479-2 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000863 від 08.04.2024 р. відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 від 08.04.2024 р. відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Запобіжний захід ОСОБА_4 - не обирати.

Після набрання даною ухвалою законної сили копію ухвали направити до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП.

Речові докази:

- рюкзак чорного та білого кольорів, з маркуванням Beimaiqi, який упаковано до спец пакету НПУ №WAR1758651, який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 - після набрання ухвалою законної сили залишити власнику;

-Оптичний носій інформації DVD-R-диск марки "Alerus" з записами з камер відеонагляду магазину "Іншус", що по вул. Волошина, 2а - після набрання ухвалою законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 25.02.2025 року о 08 год. 50 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1