ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/364/24 Справа № 175/239/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0002585 за апеляційною скаргою представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження стосовно нього,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, закрито, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 суми в розмірі 33416 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та суми в розмірі 200000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної скоєним кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Мотивуючи постановлене рішення суд виходив з того, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, й з дня його вчинення, а саме 22 вересня 2013 року пройшло більше десяти років, при йьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про зупинення чи переривання перебігу давності чи ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду, а відтак, суд перекнавшись у тому, що ОСОБА_7 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій, розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, а також наслідки закриття провадження з цих мотивів, та наполягає на закритті кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 49 КК України, звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК Украхни та закрив кримінальне провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї представник потерпілого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник потерпілого посилається на те, що задовольняючи клопотання сторони захисту, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що судовий розгляд під головуванням попереднього судді ОСОБА_1 відбувався впродовж 6 років 8 місяців без ухвалення остаточного рішення у справі, при цьому, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не з?являлися у судові засідання, не надавали суду документів щодо підтвердження поважності причин свого неприбуття до суду.

Крім того, представник потерпілого вказує і на те, що суд першої інстанції розглядаючи клопотання захисника не надав належної оцінки тому, що потерпіла сторона заперечувала проти закриття кримінального провадження і наголошувала на недобросовісній поведінці обвинуваченого та його захисника, які зловживали своїми процесуальними правами й злісно ухилялися від явки до суду, а тому у цьому провадженні стосовно обвинуваченого має застосовуватися не загальний строк давності, а диференційований.

Водночас представник потерпілого наголошує на тому, що клопотання сторони захисту було розглянуто невідкладно, без з`ясування чи направлялося воно потерпілій стороні, у з`язку з чим вони були позбавленні можливості належним чином підготуватися до його розгляду та заперечувати проти його задоволення.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 , в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. При цьому прокурор зазначив, що з моменту скасування апеляційною інстанцією 22.11.2016 вироку у провадженні від 04.07.2016 і по час закриття провадження 25.09.2023, обвинувачений лише тричі не з?явився у судове засідання, надавши після цього документи щодо причин поважності пропуску засідань ОСОБА_7 ніколи не оголошувався у розшук, судове провадження за його розшуком не зупинялось.

Водночас прокурор звернув увагу на те, що з причин неявки потерпілого або його представника, починаючи від дати скасування вироку, судові засідання у справі переносились сім разів.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілий та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та з підстав, викладених в ній, просили ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений, його захисник та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого.

Мотиви суду.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, за встановлених судом обставин, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 22 вересня 2013 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а відтак, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

На час розгляду 25 вересня 2023 року судом першої інстанції кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 закінчилися передбачені законом строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення.

Захисник в інтересах обвинуваченого звернувся до суду з клопотаннями про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Дотримуючись зазначених вимог закону, суд першої інстанції розглянув клопотання захисника, переконався, що ОСОБА_7 розуміє, що підстава звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою, однак не має заперечень щодо закриття кримінального провадження, та обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності й закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому всупереч твердженням захисника приписи ч. 1 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання, й системний аналіз норм процесуального законодавства вказує на те, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням, та норми кримінального процесуального закону не встановлюють обов`язку сторони, яка заявляє таке клопотання, завчасно надавати його іншим сторонам кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого, який вказує на те, що в суді першої інстанції потерпіла сторона заперечувала проти закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з його звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, посилаючись на те, що сторона захисту, з метою умисного затягування судового розгляду, неодноразово не з`являвся в судові засідання до суду апеляційної інстанції без поважних причин, то апеляційний суд зазначає, що із системного аналізу норм КПК та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення. Водночас, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження це не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, й потерпілий не позбавлений права заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

В той же час, що стосується доводів представника потерпілого про умисне затягування судового розгляду, неявку обвинуваченого та його захисника до судових засідань без поважних причин, що на його думку свідчить про злісне ухилення обвинуваченого від суду, апеляційний суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від досудового слідства або суду.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження № 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)… Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство... При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Разом з цим, в супереч доводам представника потерпілого, матеріали кримінального провадження не дозволяють зробити висновок про наявність обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від суду та які виключають благополучне закінчення строків давності і зупиняють диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження стосовно нього не зупинялося, у зв`язку з його розшуком, й покладені на нього обов`язки ухвалами суду про застосування запобіжних заходів ним не порушувалися.

Таким чином, суд правильно установив усі обставини, передбачені ст. 49 КК України та ст. 286 КПК України, наявність яких є безумовною підставою для вирішення вказаного питання, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього.

Суд першої інстанції інстанції, розглядаючи клопотання захисника в ухвалі навів докладні та мотивовані підстави, з яких їх визнав необґрунтованими заперечення потерпілої сторони.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 472 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 апеляційним судом, не встановлено.

А тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження стосовно нього, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4