ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/1615/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/365/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного
заходу підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та підозрюваного, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвал у Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18 04 2025 року, з визначенням суми застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп., з покладенням відповідних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання: скасувати ухвалу та відмовити прокурору у задоволенні клопотання, обрати його підзахисному запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в ухвалі слідчого судді не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Наголошує на тому, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що у справі не було проведено жодного експертного дослідження, а тому вважає підозру, повідомлену ОСОБА_7 , необґрунтованою.

Просить врахувати, що підозрюваний з моменту скоєння злочину нікуди не тікав і не переховувався, співпрацює зі слідством. Крім того, ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, має постійне місце проживання, проживає з дружиною та двома неповнолітніми синами, тобто має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, нагороджений медаллю за звільнення Харківської області.

Окремо звертає увагу на те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для ОСОБА_7 , оскільки він є інвалідом та отримує пенсію у розмірі 12 000 грн., а йому потрібно лікуватися та утримувати свою родину.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_6 особисто брав участь у судовому засіданні та підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Підозрюваний та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Від підозрюваного жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі він також не наполягав.

До початку судового засідання від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява про проведення розгляду апеляційної скарги без неї. Разом з цим у заяві міститься прохання: відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, а також те, що захисник не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності підозрюваного та прокурора, колегія суддів вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності вказаних осіб, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні СВ відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0000056 від 11 01 2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, стосовно ОСОБА_7 .

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 не пізніше 20 02 2025, знаходячись на прифронтовій лінії бойового зіткнення з рф в Ізюмському районі Харківській області, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне придбання, носіння, зберігання, збут вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України №662 від 21 08 1998 і Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 10 1992, знайшов численну кількість бойових припасів та вогнепальну зброю, а саме: автомат системи «Калашникова» зі складним прикладом; 943 набої калібру 5.45 мм., гранату Ф1 із підривачем типу УЗРГМ; саморобний вибуховий пристрій, який складається з тротилової шашки 200 грам (основний заряд вибухової речовини) та підривачем типу УЗРГМ (засіб ініціювання), які з`єднані між собою дротом та липкою стрічкою; гранату ОГ-7В до гранатомету РПГ; пороховий заряд (маршовий двигун) PG-7PM до пострілу РПГ-7, тим самим незаконно придбав та переніс до місця свого фактичного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут вогнепальної зброї та бойових припасів, ОСОБА_7 20 02 2025 приблизно о 13:20 год., знаходячись на території домоволодіння за адресою: буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, зустрівся з особою, яка діяла під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки під вигаданими анкетними даними ОСОБА_9 , де останній отримав від ОСОБА_7 автомат системи «Калашникова» зі складним прикладом; 943 набої калібру 5.45 мм., гранату Ф1 із підривачем типу УЗРГМ; саморобний вибуховий пристрій, який складається з тротилової шашки 200 грам (основний заряд вибухової речовини) та підривачем типу УЗРГМ (засіб ініціювання), які з`єднані між собою дротом та липкою стрічкою; гранату ОГ-7В до гранатомету РПГ; пороховий заряд (маршовий двигун) PG-7PM до пострілу РПГ-7. Далі, на виконання вказівок ОСОБА_7 , ОСОБА_9 передав йому раніше оговорену суму, заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в розмірі 75600 гривень.

Придбані ОСОБА_9 у ОСОБА_7 граната Ф1 із підривачем типу УЗРГМ; саморобний вибуховий пристрій, який складається з тротилової шашки 200 грам (основний заряд вибухової речовини) та підривачем типу УЗРГМ (засіб ініціювання), які з`єднані між собою дротом та липкою стрічкою; граната ОГ-7В до гранатомету РПГ; пороховий заряд (маршовий двигун) PG-7PM до пострілу РПГ-7, відповідно до «Довідок про категорію вибухонебезпечності», наданих співробітниками Управління вибухотехнічної служби ГУНП в Харківській області, відносяться до категорій вибухонебезпечності «НЕБЕЗПЕЧНО» та «ОБМЕЖЕНО НЕБЕЗПЕЧНО».

20 02 2025 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

Повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_7 о 12 годині 55 хвилин 21 лютого 2025 року.

Враховуючи це, 22 02 2025 до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова надійшло відповідне клопотання, в обґрунтування якого зазначено, що в провадженні СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000056 від 11 01 2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, а саме у придбанні, носінні, зберіганні з метою збуту та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, зпосиланням на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчий вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послався на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: розсекречений протокол проведення НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, з якого вбачаються роздруковані у вигляді стенограм розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в ході яких останні обговорювали покупку-продаж бойових припасів та зброї; протокол обшуку затриманої особи, в ході якого виявлено та вилучено: 75600 грн. (купюрами по 1000 грн. 75 штук та купюрами по 200 грн. 3 штуки), які просвічуються за допомогою ультра-фіолетової лампи; предмет схожий на пістолет системи «Макарова» (ПМ) з маркуванням «ДА 1273» та « НОМЕР_1 («А» в колі) 1970»; шість набоїв 9 мм.; мобільний телефон «WP35» імеі НОМЕР_2 , НОМЕР_3 із сім-картами № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; довідки Управління вибухотехнічної служби від 20 02 2025 «Про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів», відповідно до яких боєприпаси є «ОБМЕЖЕНО НЕБЕЗПЕЧНИМИ» та «НЕБЕЗПЕЧНИМИ»; акт Управління вибухотехнічної служби від 20 02 2025 «Знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, які їх нагадують», в ході яких контрольованим підривом знищено саморобний вибуховий пристрій, який складається з тротилової шашки 200 грам (основний заряд вибухової речовини) та підривачем типу УЗРГМ (засіб ініціювання), які з`єднані між собою дротом та липкою стрічкою; огляд предметів, в ході якого детально ідентифіковано бойові припаси, які добровільно видав ОСОБА_9 , після придбання їх у ОСОБА_7 ; протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку виявлено та вилучено: чотири гладкоствольні рушниці з різним маркуванням; 27 набоїв калібру 12 та 16; полімерний пакет та два паперові згортки з речовиною рослинного походження в середині. Звернуто також увагу на протоколи допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 (а.с.2-4 т.1).

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки, зокрема, враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке є тяжким злочином і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_7 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину на даному етапі розслідування не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме: придбанні, носінні, зберіганні з метою збуту та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, яке спрямоване проти громадської безпеки, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Що стосується посилання захисника на те, що підозрюваний з моменту скоєння злочину нікуди не тікав і не переховувався, співпрацює зі слідством, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наводить доводи з приводу безпідставності обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою через те, що у справі недостатньо доказів, якими обґрунтовується підозра, а саме не було проведено жодного експертного дослідження, проте, виходячи зі стадії процесу досудового розслідування, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки дослідження вказаних питань можливо лише під час розгляду справи по суті, в тому числі наявності та відсутності підстав, які виключають кримінальну відповідальність, а також дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або не винуватості підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

Твердження захисника підозрюваного про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання й стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, виходячи з матеріалів справи, ці обставини існували на час подій, які йому інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного при вчиненні протиправних діянь.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника про розмір застави, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (частина 5 статті 182 КПК).

Так, зі структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06 11 2007, заява №.42440/06). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79). У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25 04 2000 (заява № 31315/96, § 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час не можна допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Колегія суддів звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан обвинуваченого; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу обвинуваченого; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» обвинуваченого; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 є уродженцем с.Бояро-Лежачі Путивльського району Сумської області, громадянином України, українцем, з середньо-технічною освітою, офіційно непрацюючий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України є несудимим, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, враховано майновий стан ОСОБА_7 , конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, яке за своєю правовою кваліфікацією згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка не є завідомо непомірною для ОСОБА_7 із урахуванням викладеного вище, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який чи зменшення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_7 з можливістю внесення застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп., та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 02 2025 про застосування до підозрюваного за ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18 04 2025 року, з визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4