Справа № 372/4546/24
Провадження № 1-кп-124/25
В И Р О К

іменем України

14 квітня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259 від 01.05.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Сукачі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01.05.2024 близько 17 год. 10 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О-101602, зі сторони автодороги Р-01 в напрямку м. Українка, Обухівського району Київської області, виконуючи у забороненому місці маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу в напрямку садового товариства «Дубки», не надав перевагу у русі автомобілю марки «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , яка рухалася в зустрічному напрямку в сторону автодороги Р-01, внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів.

Під час руху, ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 підпунктів «б» та «д», п. 10.1, п. 16.13 та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме: п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі; підпункту «д»: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.13 Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч; п. 34.1.1: розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які виїзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки).

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпунктів «б», «д», 10.1, п. 16.13 та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виявились в тому, що він керуючи автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну можливість впевнитися у відсутності небезпеки для зміни напрямку руху, проявив безпечність і неуважність, не переконався в тому, що його дії не створять небезпеку для інших учасників дорожнього руху, розпочав маневр повороту ліворуч у забороненому місці через вузьку суцільну смугу зустрічного руху, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , яка рухалася у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster», ОСОБА_17 від отриманих травм загинула на місці події, другий пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster», ОСОБА_18 від отриманих травм померла у Київській обласній клінічній лікарні, третій пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_19 від отриманих травм помер у Київській обласній клінічній лікарні, водій автомобіля марки «Volkswagen» модель «Golf» ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, водій автомобіля марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Смерть ОСОБА_17 настала від численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та розвитку шоку. Смерть ОСОБА_18 настала від множинних ушкоджень тіла з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів (політравма), з розвитком шоку та крововтрати. Смерть ОСОБА_19 настала від множинних ушкоджень тіла з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів (політравма), з розвитком шоку та крововтрати.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, цивільні позови потерпілих також визнав частково, та суду показав, що рухався на своєму автомобілі з дозволеною швидкістю руху бо попереду їхала колона автомобілів. Обгін був забороненим, оскільки їхали по дорозі з суцільною смугою руху. Коли він почав здійснювати маневр повороту ліворуч то побачив, що автомобіль, що їхав по зустрічній смузі руху був далеко, думав візьме лівіше та швидко зробить маневр, оскільки був впевненим, що поворот безпечний. В його автомобілі поруч з ним сидів ОСОБА_19 , позаду ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . Перед поворотом він вирішив здійснити обгін, оскільки там є з`їзд, включив лівий поворот та дивився в дзеркало заднього виду перетнувши суцільну лінію розмітки дивився, щоб позаду ніхто не їхав, перешкоду побачив, коли рухався до повороту ліворуч та розраховував що встигне. Коли він побачив зустрічний автомобіль то він був далеко, однак вважав, що безперешкодно здійснить поворот. Іра крикнула дивись машина він повернув ліворуч отримав удар і його викинуло, прийшов до тями згодом. Підійшовши до автомобіля побачив першою Іру, а в салоні автомобіля була Аня та стогнала. Люди почали зупинятися і він просив в них допомогу, щоб допомогли підняти автомобіль. В багажнику взяв сокиру та почав обрубувати дерева, щоб дістати ОСОБА_20 , яку викинуло з автомобіля. ОСОБА_21 лежав на обочині ноги під автомобілем і стогнав. Він пилкою відрізав деревину і витягнув ОСОБА_22 вже не подавала ознак життя, а ОСОБА_23 та ОСОБА_21 ще були живими. Спочатку він відмовився від госпіталізації, згодом йому стало погано і він викликав швидку. Трьох потерпілих він забрав в м. Обухів та відвозив на відпочинок до річки «Козинка», а сам мав повернутися до м. Обухів. Визнає, що він порушив правила дорожнього руху, але вважає що наявна вина і іншого учасника ДТП ОСОБА_15 , оскільки остання перевищила швидкість руху, а тому в них є спільна провина. День був світлим, сонячна погода, дорожнє покриття було сухим. Цією дорогою їздив досить часто знає її, раніше зі швидкістю 70-80 км/год. Алкогольні або наркотичні засоби не вживає. Перед виконанням повороту ліворуч звернув увагу лише на спуск та машини, що їдуть позаду, на зустрічний рух первинно не звернув увагу, оскільки бачив машину, що рухалась на зустріч, але передбачав, що вона знаходиться далеко і він встигне здійснити маневр. ДТП відбулося на зустрічній смузі руху і він розуміє що повинен був зупинитись та дочекатись поки зустрічна машина проїде, але не зробив цього.

Зазначив, що у вчиненому щиро кається, шкодує про загибель людей які були його хорошими знайомими. Неодноразово намагався відшкодувати шкоду потерпілим через свого захисника, примиритися, налагодити з ними контакт, однак останні категорично відмовились, грошові перекази які він надсилав потерпілим поверталися назад.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена показами потерпілих, свідків, експерта, та спеціаліста.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Суду показала, що їй зателефонували знайомі та повідомили, що її син перебуває в лікарні, і вони з чоловіком поїхали до лікарні. Побачили, що син був весь побитим, перебували з ним в лікарні і на третій день після ДТП він помер. Не була очевидцем дорожньо-транспортної пригоди. Обвинувачений вибачень щодо трагедії яка сталась не просив, але намагався відшкодувати шкоду у розмірі 20 тисяч гривень, які вона повернула. Просила призначити максимальну міру покарання. Також зазначила, що її син зустрічався з потерпілою ОСОБА_24 та готувалися до весілля. У здійсненні поховання сина їй допомагала сестра ОСОБА_17 , ОСОБА_8 ..

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. ОСОБА_8 суду показала, що їй зателефонували 01.05.2024 року та повідомили, що її сестра загинула. Того ж дня вона хотіла побачити тіло своєї сестри, але їй не дозволили підійти. Обвинуваченого на місці ДТП вже не було. Вибачень зі сторони обвинуваченого не було, намагання обвинуваченого відшкодувати в добровільному порядку 20 000 грн., вона сприймає як приниження, а тому відмовилася від отримання вказаних грошових коштів. Обвинувачений завдав їй і її родині, а також її батькам великих фізичних та душевних страждань. Просила призначити максимальну міру покарання, та зазначила, що в день поховання її сестри, обвинувачений відчуджив своє майно на користь дочки з метою уникнення відшкодування шкоди спричинену внаслідок ДТП, за рахунок його майна.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. ОСОБА_7 суду показав, що його загибла мати перебувала в близьких стосунках з обвинуваченим тривалий час, того дня йому зателефонувала сусідка та повідомила, що його мати потрапила в ДТП. Тоді він зателефонував обвинуваченому, та запитав що з його мамою, на що останній йому відповів, щоб він сам їй зателефонував, хоча знав що вона вже померла. Згодом він зателефонував своєму батьку і вони разом з ним поїхали на місце ДТП де побачили дві розбиті машини, потерпілих вже не було. Батьки матері наполягали, щоб її поховання відбулося на батьківщині і займалися підготовкою похорон, а всі витрати пов`язані з похованням оплачував він. Обвинувачений вибачень у нього не просив, не розкаявся, намагався відшкодувати в добровільному порядку 20 000 грн. через свого захисника, але він від них відмовився, так як вважає що обвинувачений хотів цим пом`якшити своє покарання.

Потерпілий ОСОБА_25 в судове засідання не з`явився, на адресу суду була подана нотаріально посвідчена заява його представником, в якій зазначено, що він ОСОБА_25 та його дружина ОСОБА_26 є рідними батьками ОСОБА_18 , яка загинула внаслідок ДТП, що сталося 01.05.2024 року, учасником якої був ОСОБА_5 . Вказаною заявою вони підтвердили, що ОСОБА_5 попросив пробачення та висловив співчуття втрати, ним було відшкодовано матеріальні збитки за їх страждання, також обвинувачений зобов`язувався їм допомагати, якщо буде в цьому необхідність. Жодних претензій до обвинуваченого вони не мають, та вважають, що це був нещасний випадок. При призначенні міри покарання просили суд застосувати до обвинуваченого звільнення від покарання з іспитовим строком.

Представники потерпілих в судовому засіданні цивільні позови підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовних заявах, щодо міри покарання висловили позицію аналогічну позиції що і потерпілі.

Допитана в судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_15 , також позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. ЇЇ представник ОСОБА_14 , просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 434 466,33 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_15 суду показала, що 01.05.2024 року вона їхала з міста Українка в напрямку міста Київ дорога була суха, рухалася зі швидкістю 50-70 км./год. Вона побачила автомобіль марки «Renault» модель «Duster», який перетнув суцільну лінію розмітки, спочатку пригальмував, а потім пришвидшився ї виїхав на її смугу руху, де і відбулося зіткнення, за межами перехрестя. В її автомобілі спрацювали подушки безпеки, потім автомобіль зупинився, хтось викликав швидку та поліцію, а її забрали до лікарні зі струсом головного мозку. Коли побачила зустрічний автомобіль який перетинав суцільну смугу перед перехрестям вона почала гальмувати з метою уникнення зіткнення, але це не допомогло. Удар відбувся в її праву передню частину автомобіля, і права бокова частина зустрічного автомобіля, на її смузі руху. При проведенні слідчого експерименту вона повідомила про швидкість руху свого автомобіля близько 60 км/год., вказала місце зіткнення, та місце виїзду зустрічного автомобіля. Вважає що причиною ДТП є порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, оскільки він перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, та виїхав на її смугу руху. При виникненні перешкоди вона почала різко гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалося. На даній ділянці дороги вона рухалася зі швидкістю 60 км/год., чому на блоці вилученому з її автомобіля була зафіксована швидкість 121 км/год. пояснити не може. Зустрічний автомобіль сильно вдарив її автомобіль та вилетів в кувет, а її автомобіль ще продовжував працювати. Має досвід керування транспортним засобом два роки, раніше в ДТП не потрапляла. Автомобіль «Renault» модель «Duster» побачила, коли він включив поворот та почав пересікати лінію дорожньої розмітки, і вона одразу почала пригальмовувати. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку і перебувала на лікуванні 5-6 днів. В ході слідчого експерименту була складена схема ДТП, протокол, які відповідали фактичним обставинам події.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показала, що вона їхала з чоловіком разом в автомобілі, перед ними рухався автомобіль «Renault», який почав повертати ліворуч, пригальмовував, а за ним пригальмовували і вони. Потім автомобіль «Renault» виїхав на зустрічну смугу руху де рухався автомобіль «Volkswagen», і вона зрозуміла що буде зіткнення. Спочатку автомобіль «Renault» пригальмував, а потім пришвидшився, вона закрила очі і на них полетіло скло. Вона після ДТП лишилася біля їх автомобіля, а чоловік побіг допомагати потерпілим. Брала участю в слідчому експерименті де вказувала місце ДТП, та місце розташування автомобілів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що вони їхали з дружиною через село Плюти, перед ними їхав автомобіль марки «Renault» модель «Duster», який спочатку увімкнув лівий поворот та пригальмував, а потім почав виконувати маневр повороту ліворуч та додав швидкість. Він побачив зустрічний автомобіль і сказав куди їде автомобіль «Renault», бо зрозумів що буде зіткнення. Швидкість автомобіля «Renault» модель «Duster» була 60-80 км/год. видимість хороша, дорога суха. Водій автомобіля «Renault» ввімкнувши поворот притормозив а потім дав газу, на зустрічній смузі руху. Зустрічна машина «Volkswagen» рухалася зі швидкістю 80 км/год. Після зіткнення він підбіг до автомобіля «Renault» та почав допомагати потерпілим. Вважає що причиною ДТП було порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, оскільки він не зупинився та пропустив зустрічне авто, так як міг його бачити, оскільки він його також бачив. Розуміючи що буде зіткнення автомобілів він вживав всіх заходів щоб його уникнути. Максимальна швидкість руху на тій ділянці руху 90 км/год., оскільки не можливо рухатися зі швидкістю 110-120 км/год. Дівчина яка рухалася на зустрічній смузі руху не могла різко зупинитися, не могла об`їхати, бо ліворуч був вантажний автомобіль а праворуч кущі. При проведенні слідчого експерименту він вказав місце ДТП, напрямки руху автомобілів, швидкість та час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що їхав з міста Українка, його зупинив працівник поліції та попросив бути понятим, при проведенні слідчих дій за участю подружжя ОСОБА_28 та ОСОБА_27 та за участю свідка ОСОБА_15 . Подружжя показувало слідчому місце зіткнення, місце розташування автомобілів. Автомобілі використовувалися марки «Renault» та «Volkswagen», він також брав участь у слідчому експерименті, декілька разів сідав за кермо автомобіля «Renault» та автомобіля «Volkswagen», а слідчий засікав час, та робив заміри. Коли подружжя поїхало, приїхав інший свідок ОСОБА_15 , яка показувала місце зіткнення, напрямок руху автомобілів, та швидкість руху, він також кілька разів сідав за кермо автомобіля «Renault» та автомобіля «Volkswagen». Всі учасники слідчого експерименту читали свої покази, а згодом підписували їх. На даній ділянці дороги не можна рухатися зі швидкістю 120 км/год., оскільки це не можливо. Покази всіх свідків між собою співпадали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 суду показав, що він їхав в місто Українка та його зупинили працівники поліції та запропонували бути понятим. На місці була сімейна пара яка приймала участь у проведенні слідчого експеременту. Він бачив як працівниками поліції здійснювався вимір швидкості з якими рухалися транспортні засоби «Renault» та «Volkswagen», крім того встановлювали місце зіткнення транспортних засобів. Згодом слідчим було складено протокол, з яким він був ознайомлений та на якому ним було проставлено власний підпис. Тестові заїзди за участю двох транспортних засобів «Renault» та «Volkswagen» проводилися за участю двох свідків чоловіка та жінки. З дівчиною яка була за кермом транспортного засобу марки «Volkswagen» тестових заїздів не було. При тестових заїздах фіксувалося місце зіткнення транспортних засобів, вимірювалася траєкторія та час з якою рухалися тестові автомобілі. Спочатку на місце де проводився тестовий заїзд прибула подружня пара, а згодом приїхала свідок ОСОБА_15 ..

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_31 свій експертний висновок від 15.07.2024 року № СЕ-19-24/45453 підтримав, та суду показав, що предметом дослідження був модуль керування системою безпеки автомобіля «Volkswagen Golf» на якому містилася інформація щодо швидкості транспортного засобу, роботи робочої гальмової системи, роботи системи пасивної безпеки, а також графіки зміни динамічних параметрів автомобіля в момент первинного контакту (зіткнення). Модуль безпеки транспортного засобу фіксує інформацію, що отримує з автомобіля. Також було встановлено що в модуль безпеки зовнішніх втручань не було. Процедура зчитування досліджувалася в лабораторії із застосуванням ліцензійної програми через кабель. Зазначений модуль він сам вилучав з пошкодженого автомобіля, оскільки це було передбачено в постанові слідчого. Інформація на модулі кодована, і зчитується в доступному форматі. На момент дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення) швидкість автомобіля «Volkswagen Golf» складала 102 км/год. Має кваліфікацію експерта спеціальності 10.2, 10.3. У висновку експерта методику не зазначав, бо рахував що не потрібно. Інформація включає в себе час тобто момент первинного контакту. Модуль системи безпеки збирає інформацію з датчиків, що стоять в автомобілі, по суті це є чорна скринька яка збирає параметри руху автомобіля і фіксує. Швидкість руху фіксується з коліс, і після первинного контакту швидкість не фіксується.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_32 показав, що компанія «АВТОМИР» має у володінні діагностичні прилади ODISs 6160 та 6160C з актуальними оновленнями програмного забезпечення, для зчитування кодів несправностей з блоків керування автомобіля, також має кваліфікованих спеціалістів для аналізу та проведення подальших робіт. В блоках керування автомобіля є дані помилки які виникли з причин різних подій (несправності або активації елементів системи безпеки) на момент виникнення самої несправності або подій. Дані самої помилки-події, дата помилки, пробіг на момент виникнення помилки, код помилки. Системи блоків керування постійно проводять моніторинг ситуації на наявність несправності та у разі виявлення несправності фіксують дані самої несправності та параметри в момент виникнення. Фіксується виключно поточний стан момент виникнення помилки.

Окрім викладених показань потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, з якого вбачається, що ОСОБА_15 є власником автомобіля марки «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.42);

- свідоцтвом про смерть від 06.05.2024 року, відповідно до якого встановлено що ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.14);

- свідоцтвом про смерть від 07.05.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.88);

- свідоцтвом про смерть від 02.05.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.107);

- витягом з ЄРДР 0000259 від 01.05.2024 року, з якого вбачається, що 01.05.2024 близько 17 год. 10 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Renault» модель « Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі 0-101602, зі сторони автодороги Р-01 в напрямку м. Українка, в межах Обухівського району Київської області, виконуючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , яка рухалася у зустрічному напрямку в сторону автодороги Р-01, внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster», ОСОБА_17 від отриманих травм загинула на місці події. Другий пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster». ОСОБА_18 , від отриманих травм померла у Київській обласній клінічній лікарні, третій пасажир автомобіля марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_19 , від отриманих травм помер у Київській обласній клінічній лікарні, водій авто марки «Volkswagen» модель «Golf» ОСОБА_16 , та водій авто марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_5 , перебувають на стаціонарному лікуванні в Обухівській БЛІЛ. (т.4 а.с.109-110);

- Рапортами до Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 01.05.2024 - 03.05.2024 року про надходження повідомлення про ДТП (т.4 а.с.111-120);

- протоколом огляду місця ДТП від 01.05.2024, а саме огляду ділянки автодороги О-101602, зі сторони автодороги Р-01 в напрямку м. Українка, Обухівського району Київської області, в районі повороту до СТ «Дубки», під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 01.05.2024 року, доданою схемою до протоколу та ілюстративною таблицею до нього (т.4 а.с.121-144);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, з якого вбачається, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т.4 а.с.160-162);

- висновком експерта № 200 від 07.05.2024, відповідно до якого встановлено, що у крові гр. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (т.4 а.с.176-177);

- висновком експерта № 201 від 07.05.2024, відповідно до якого встановлено, що у крові гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (т.4 а.с.178-179);

- висновком експерта №178 від 19.06.2024 року, відповідно до якого встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_17 , виявлена сполучена тупа травма голови, тулуба та кінцівок з лоскутною раною центральної частини волосистої ділянки голови, саднами обличчя, верхніх, та нижніх кінцівок, крововиливами у підлеглі до ушкоджень м`які тканини, обмеженими крововиливами під м`які оболонки головного мозку; переломом лівої ключиці в середній третині, переломами 3,5-го ребер зліва по передній підпахвовій лінії; 3-5-го ребер справа по передній підпахвовій та задній підпахвовій лініям; 3,6,7-го ребер справа по біляхребтовій лінії, ушкодженнями пристінково плеври, плеври та тканини легені справа, розривом капсули та тканини правої частки печінки, переломами лонного зчленування та обох крижово-здухвинних зчленувань з розривом сечового міхура та масивним крововиливом у клітковину тазу; закритими переломами обох кісток правої гомілки у проксимальному і дистальному відділах. Вказана травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, виникла безпосередньо перед настанням смерті потерпілої внаслідок ударно-травматичних дій тупих масивних предметів у вищевказані ділянки її тіла переважно у передньо-задньому направленні, знаходиться - прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, та могла утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку судово-медичного токсикологічного дослідження в крові трупа гр. ОСОБА_17 , метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені, тобто на момент настання смерті остання була твереза. Смерть ОСОБА_17 , настала від численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та розвитку шоку. (т.4 а.с.180-185);

- висновком експерта №73/П2 від 14.06.2024, відповідно до якого встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_18 виявлені наступні ушкодження: а) синець на волосистій частині тім`яної області зліва: садно на верхній повіці лівого ока: садна на підборідді; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; б) садно на правій боковій поверхні грудної клітки в середній та нижній третинах; садно лівій клубовій області; синець в лонній області зліва; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; забій нижньої долі лівої легені; забої та розриви тканини верхньої долі лівої легені; прямий перелом тіла грудини в 2-му міжребер`ї; повні прямі переломи 2.3-го ребер справа по білягрудинній лінії та непрямі неповні їх переломи по середньоключичній лінії; повні прямі переломи 4,5-го ребер справа по лопатковій лінії з кістковими уламками, які занурені в плевральну порожнину з розривами пристінкової плеври; повні прямі переломи 6.7.9-го ребер справа по лопатковій лінії та непрямі їх переломи по середньоключичній лінії, з розривами пристінкової плеври гострими відламками ребер по лопатковій лінії; повні прямі переломи 8.10.11-го ребер справа по лопатковій, з аналогічними розривами пристінкової плеври; повний прямий перелом 12-го ребра справа по біляхребтовій лінії; повні прямі переломи 2.3.4-го ребер зліва по лопатковій лінії та непрямі їх переломи по середньоключичній лінії, з аналогічними розривами пристінкової плеври, повні прямі переломи 5.6.7.8-го ребер зліва по лопатковій лінії, з аналогічними розривами пристінкової плеври, зануренням гострих відламків ребер в легеневу тканину лівої легені; відповідно до переломів крововиливи в м`які тканини грудної клітки; двосторонній гемоторакс (100мл рідкої крові в лівій плевральній порожнині, 50мл в правій); гемоперитонеум (400мл рідкої крові в черевній порожнині); черезкапсулярний розривом тканини селезінки в області судинної ніжки; численні черезкапсулярні розриви правої та лівої долей печінки з деструкцією тканини правої долі печінки та крововиливами в товщу печінкових зв`язок; крововилив в товщі жирової клітковини кореня брижі товстого кишківника; крововиливи в товщу жирової капсули обох нирок; крововиливи в клітковину заочеревинного простору; крововилив в товщу стінки сечового міхура; розгинальний перелом хребта в області 11-го грудного хребця; порушення цілісності хребтового каналу в області перелому 11-го грудного хребця; крововиливи и спинномозкові оболонки на ріні 10.11-го грудних хребців, перелом тіла правої лопатки; численні переломи кісток тазу з елементами розтрощення тазових кісток справа; розрив лонного зчленування; відповідно до переломів темно-червоні крововиливи в м`які тканини; в) синець на задній поверхні правого плеча в нижній третині; садна та поверхнева рана на передній поверхні правого плеча в середній третині з переходом на область ліктьового суглоба; синці на внутрішній поверхні правої кисті; синці та садно на задній поверхні лівого плеча в верхній третині та в середній третинах; садно на фоні синця на передній поверхні лівого стегна в верхній третині; синці на всьому протязі внутрішньої поверхні лівого стегна; синець на внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині; синець на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині; синець на зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині; синці на передній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на внутрішню його поверхню; синець на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; синець на передній поверхні лівої гомілки в верхній третині; синець та поверхнева рана на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині; синець на задньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; відшарування та розмізчення підшкірно-жирової клітковини в області внутрішньої поверхні лівого колінного суглоба; перелом лівої ліктьової кістки в верхній третині; гемартроз та розрив зв`язок лівого ліктьового суглобу; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини. Характер та морфологія вищевказаних ушкоджень, їх зовнішній вигляд, локалізація на тілі, вказують на те, що вони утворились прижиттєво, практично одномоментно, можливо в строк та при обставинах, що вказані в постанові, від дії тупих предметів під час транспортної травми, а саме травми в салоні автомобіля та контактом тіла з тупими предметами деталей салону автомобіля. Ушкодження, що описані в підпунктах а,б,в, складають комплекс політравми (множинні ушкодження тіла), що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть гр. ОСОБА_18 , настала від множинних ушкоджень тіла з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів (політравма), з розвитком шоку та крововтрати, на що вказують описані в пункті 1 підсумків ушкодження, а також дані медичної документації. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_18 спиртів та їх ізомерів не виявлено. (т.3 а.с.186-189);

- висновком експерта № 74/П1 від 17.06.2024 відповідно до якого, при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_33 , виявлені наступні ушкодження: а) синець на верхній повіці лівого ока; садна в лобній області по центру; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; крововиливи в товщу правого та лівого скроневих м`язів; субдуральне нашарування згортків крові в області склепіння черепа справа; б) забійна рана на правій боковій поверхні живота; садно на лівій боковій поверхні грудної клітки в середній третині; синець та садна на лівій боковій поверхні грудної клітки в середній третині з переходом в ліву клубову область; забійна рана на фоні синців на правій боковій поверхні грудної клітки з переходом на живіт справа; садна в правій клубовій області з переходом на передню черевну стінку; синець в верхньо-нижньому квадранті правої сідниці; садно в області лівої лопатки; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; відшарування на розмізчення підшкірно-жирової клітковини в області правої бокової поверхні живота з переходом в праву клубову область; розрив правого купола діафрагми в місці прикріплення її до хребта з крововиливами в м`які тканини; забої верхньої долі правої легені та нижньої долі лівої легені; повний прямий перелом тіла грудини в 4-му міжребер`ї; повні та неповні прямі та непрямі переломи 2.6.7.8.9.10.11.12-го ребер справа та перелом 12-го ребра зліва; двосторонній гемоторакс (500мл рідкої крові в лівій плевральній порожнині, 400мл - правій); численні черезкапсулярні розриви правої долі печінки; крововиливи в товщу печінкових зв`язок; крововилив в товщу жирової клітковини кореня брижі товстого кишківника справа, з розповсюдженням на серозну оболонку петель кишківника справа; просякнення темно-червоною кров`ю клітковини заочеревинного простору зліва та більше справа; крововиливи в жирову капсулу правої та лівої нирок; розрив паренхіми правої нирки в області судинної ніжки; обширний крововилив в м`які тканини тазу справа та по передній поверхні; задньо-нижній вивих грудинного кінця правої ключині з розривом суглобової капсули; багатоуламкові переломи правих клубової, лонної та сідничної кісток, а також правої кульшової западини з елементами їх роздроблення; переломи правих поперечних відростків 2-4-го поперекових хребців; в м`яких тканинах в області даних переломів наявні виражені, темно-червоні крововиливи; в) поверхнева різана рана на задній поверхні лівого плеча; садно на верхній поверхні правого надпліччя; садна та поверхнева різана рана на фоні синців на задній поверхні правого плеча в верхній третині та нижній третині з переходом на задню поверхню правого передпліччя в верхню та середню третини; садна на правій; садно на передній поверхні лівого передпліччя в середній третині; садна на задній поверхні лівого плеча в верхній третині; садно на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині; садна на фоні синців на передньо-зовнішній поверхні правого стегна на всьому його протязі; садна на передній поверхні правої гомілки и верхній, середній та нижній третинах; садно на передній поверхні лівого стегна в середній третині; садна на передній поверхні області лівого колінного суглоба; садно на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки, на всьому її протязі; садно на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини; розшарування та розмізчення підшкірно-жирової клітини на правій гомілці по передньо-зовнішній поверхні, на всьому протязі передньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки, на задньо-зовнішній поверхні області правого ліктьового суглоба, на задньо-зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині, розшарування фасцій і розволокнення м`язів по передньо-зовнішній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах; повний поперечний перелом правої ліктьової кістки в нижній третині з крововиливом в м`які тканини; гемартроз правого ліктьового суглобу. Характер та морфологія вищевказаних ушкоджень, їх зовнішній вигляд, локалізація на тілі, вказують на те, що вони утворились прижиттєво, практично одномоментно, можливо в строк та при обставинах, що вказані в постанові, від дії тупих предметів, окрім різаних ран на правому та лівому плечах, які утворились від предметів, що мали ріжучі властивості, під час транспортної травми, а саме травми в салоні автомобіля та контактом тіла з тупими предметами деталей салону автомобіля. Ушкодження, що описані в підпунктах а,б,в, складають комплекс політравми (множинні ушкодження тіла), що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть гр. ОСОБА_19 , настала від множинних ушкоджень тіла з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів (політравма), з розвитком шоку та крововтрати, на що вказують описані в пункті 1 підсумків ушкодження, а також дані медичної документації. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_19 , спиртів та їх ізомерів не виявлено. (т.4 а.с.190-199);

- висновком експерта №СЕ-19/111-24/27890-ІТ від 03.06.2024, відповідно до якого встановлено, що система робочого гальма автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування наданого на дослідження автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент огляду, знаходиться в технічно-несправному, непрацездатному стані, через деформацію та руйнування правої рульової тяги. Дана несправність виникла в процесі ДТП. Несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в рульовому керуванні перед пригодою, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено. (т.4 а.с.201-205);

- висновком експерта СЕ-19/111-24/27852-ІТ від 03.06.2024, відповідно до якого встановлено, що система робочого гальма автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_5 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_6 на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Підвіска автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в технічно-несправному, непрацездатному стані, через деформацію та зміщення правої передньої стійки-амортизатора та правого переднього важеля підвіски. Дані несправності виникли в процесі ДТП. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено. (т. 4 а.с.202-211);

- висновком експерта СЕ-19/111-24/27853-ІТ від 14.06.2024, відповідно до якого встановлено, що зіткнення автомобіля «Volkswagen Golf» pеєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_7 сталось на смузі для руху в напрямку до автодороги «Р-01», перед початком подряпин на дорожньому покритті та слідів бокового юзу автомобіля «Renault Duster». В момент первинного контакту автомобіль «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_2 контактував своєю передньою правою частиною із правою боковою частиною автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_4 . В момент первинного контакту повздовжні осі автомобіля «Volkswagen Golf» pеєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_7 , були розташовані під кутом близько 150±5° (т. 4 а.с.214-222);

- висновком експерта №113/Е від 23.07.2024, відповідно до якого встановлено, що згідно наданої медичної документації та заключення консультанта-рентгенолога, у гр. ОСОБА_5 , виявлені наступні тілесні ушкодження: а) перелом 4-го ребра справа, перелом лівої вертлюгової западини утворились від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові та в наданій медичній документації, тобто 01.05.2024 року під час ДТП при знаходженні гр. ОСОБА_5 в салоні автомобіля, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, так як для зрощення переломів такого характеру необхідний термін більший за 21 день. б) закрита черепно-мозкова травма у вигляді синців та саден на голові, струсу головного мозку. Утворилась від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, могла утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові та в наданій медичній документації, тобто 01.05.2024 року під час ДТП при знаходженні гр. ОСОБА_5 в салоні автомобіля, відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я на термін понад 6-ти, але менше 21-го дня. в) Синці та садна на кінцівках, рана в ділянці лівого ліктьового суглобу утворились від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові та в наданій медичній документації, тобто 01.05.2024 року під час ДТП при знаходженні гр. ОСОБА_34 в салоні автомобіля відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т. 4 а.с.223-228);

- висновком експерта №114/Е від 24.07.2024, відповідно до якого встановлено, що згідно наданої медичної документації та рентгенологічних знімків, у гр. ОСОБА_15 , виявлені наступні тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма у вигляді синців та саден на голові, струсу головного мозку. Утворилась від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, могла утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові та в наданій медичній документації, тобто 01.05.2024 року під час ДТП при знаходженні гр. ОСОБА_15 в салоні автомобіля відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я на термін понад 6-ти, але менше 21-го дня; б) синці та садна на кінцівках, синець на животі в ділянці пупка зліва утворились від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові та в наданій медичній документації, тобто 01.05.2024 року під час ДТП при знаходженні гр. ОСОБА_15 в салоні автомобіля відноситься до легких тілесних ушкоджень. (т. 4 а.с.229-233);

- листом департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації №2553/34.08/34.08.02/2024 від 24.06.2024 та додатком лінійного графіку до проектів організації дорожнього руху на автомобільних дорогах місцевого значення, відповідно до якого встановлено, що дана ділянка автомобільної дороги знаходиться за межами населеного пункту, тому відповідно до п.12.6 діючих Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами) максимально допустима швидкість руху становить для автобусів (мікроавтобусів), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам не більше 80 км/год, транспортним засобам, якими керують водії зі стажем до 2 років, не більше 70 км/год, вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, не більше 60 км/год, автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год., іншим транспортним засобам не більше 90 км/год. (т. 4 а.с.234-236);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2024, схемою та ілюстрованою таблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2024 за участю свідка ОСОБА_28 під час якого за показаннями свідка були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01.05.2024 року (т. 4 а.с.237-244);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2024, схемою та ілюстрованою таблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2024 за участю свідка ОСОБА_15 під час якого за показаннями свідка були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди (т. 5 а.с.1-8);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2024, схемою та ілюстрованою таблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2024 за участю свідка ОСОБА_27 під час якого за показаннями свідка були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди (т. 5 а.с.9-16);

- висновком експерта СЕ-19/111-24/34937-ІТ від 19.06.2024, відповідно до якого встановлено, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1. та горизонтальної розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 10.1. та горизонтальної розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_8 невідповідностей у виконанні вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, які б могли перебувати в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, не вбачається. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при заданому комплексі вихідних даних, не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. Розрахунки, щодо наявності у водія автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_3 шляхом безпечного об`їзду, не проводяться, по причині, вказаній у дослідницькій частині висновку (т. 5 а.с.19-25);

- висновком експерта СЕ-19/111-24/31227-ПС від 29.07.2024, відповідно до якого встановлено, що ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_7 . За умов ситуації, що досліджуються у справі, ОСОБА_7 , завдано психічних (на моральному рівні) страждань. За умов визначення судом заподіяння підекспертному ОСОБА_7 , моральної шкоди, орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання може становити 162 (МЗП) мінімальних заробітних плат. Рішення, щодо визначення грошового розміру компенсації завданих ОСОБА_7 , моральних страждань, є прерогативою суду. (т. 5 а.с.28-38);

- висновком експерта СЕ-19-24/45453-ІТ від 15.07.2024, відповідно до якого встановлено, що в модулі керування системою безпеки автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 міститься інформація щодо швидкості транспортного засобу, роботи робочої гальмової системи, роботи системи пасивної безпеки, а також графіки зміни динамічних параметрів автомобіля в момент первинного контакту (зіткнення) та в період 0... 0,250 с. Динамічна модель руху автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 наведена у дослідницькій частині висновку. На момент дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення) швидкість автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 складала 102 км/год. В період часу -5,0... 1,0 с до моменту зіткнення автомобіль «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 рухався накатом без натиску на педаль акселератора зі швидкістю в межах 129 ... 121 км/год. В період часу -0,5 ... 0,0 с до моменту зіткнення водієм автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 було застосовано гальмування, що сприяло зменшенню швидкості транспортного засобу з 120 км/год до 102 км/год. (т. 5 а.с.41-53);

- висновком експерта СЕ-19/111-24/42979-ІТ від 05.08.2024, відповідно до якого встановлено, що у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху та вимогами дорожньої розмітки 34.1.1 Правил дорожнього руху. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_15 повинна була керуватися вимогами пунктів: 12.3; 12.6.б) Правил дорожнього руху. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти зіткненню автомобілем «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_9 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху та вимог дорожньої розмітки 34.1.1 Правил дорожнього руху. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_15 , з моменту виникнення небезпеки для її руху, не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_10 шляхом застосування екстреного гальмування. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, в діях водія автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_11 ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху та вимогам дорожньої розмітки 34.1.1 Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_15 експертом, з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху та вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.6.б) Правил дорожнього руху. Вирішити питання щодо причинного зв`язку між невідповідностями дій водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_15 вимогам пункту 12.6.б) Правил дорожнього руху та виникненням дорожньо-транспортної пригоди, в категоричній формі неможливо, оскільки, дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 , в яких експертом вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.6.б) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору: у варіантах 1, 2, 3, відповідно до слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_28 та ОСОБА_27 від 10.06.2024, не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; у варіантах 4 та 5, відповідно до слідчого експерименту з водієм ОСОБА_15 від 10.06.2024, не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди; у варіанті 6, відповідно до слідчого експерименту з водієм ОСОБА_15 від 10.06.2024, при S 3-70=51,0 м могли перебувати у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, при S 3-70=53,2 м не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Результати розрахунків, за умови руху автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 зі швидкістю 70,0 км/год, наведені в таблиці ІІ, сторінка 15 висновку (т. 5 а.с.70-79);

Судом також були досліджені письмові докази надані стороною захисту, щодо наявності вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_15 , а саме висновок експерта №250/24 від 23.10.2024, відповідно до якого встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_7 ОСОБА_5 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 10.1, п. 10.4. та розділу 34 Правил дорожнього руху України в частині визначення дорожньої розмітки 1.1. Дії водія автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 не відповідали технічним вимогам п. 10.1., п. 10.4. та розділу 34 Правил порожнього руху України в частині визначення дорожньої розмітки 1.1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_15 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.3. та 12.6. (б) Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 не вбачається невідповідності технічним вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, оскільки водій знаходився в аварійній обстановці та вбачається невідповідність технічним вимогам п. 12.6. (б) Правил дорожнього руху України. Категоричний висновок про причинний зв`язок між діями водіїв автомобілів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_12 ОСОБА_5 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 та виникненням ДТП можливо лише за даними слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , згідно з якими в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП перебувають дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 , які не відповідали технічним вимогам п. 12.6. (б) Правил дорожнього руху України. Категоричний висновок про причинний зв`язок між діями водіїв автомобілів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_10 ОСОБА_5 чи «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 та виникненням ДТП за даними слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_27 надати неможливо. Категоричний висновок про можливість безпечного роз`їзду транспортних засобів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_13 під керуванням ОСОБА_5 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 за умови дотримання водіями Правил дорожнього руху в частині визначення вимог швидкісного режиму в даній дорожній обстановці можливо надати лише за даними слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 згідно з якими безпечний роз`їзд транспортних засобів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_13 під керуванням ОСОБА_5 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 за умови дотримання водіями Правил дорожнього руху в частині визначення вимог швидкісного режиму в даній дорожній обстановці можливий. Категоричений висновок про можливість безпечного роз`їду транспортних засобів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_13 під керуванням ОСОБА_5 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 за умови дотримання водіями Правил дорожнього руху в частині визначення вимог швидкісного режиму в даній дорожній обстановці за даними слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_27 надати неможливо (т. 5 а.с.79-94);

- Повідомлення слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.08.2024 року за вих. №259-59/109/24/31-2024, в якому зазначається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000259 від 01.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування, вищевказаного кримінального провадження, в діях одного з учасників події ДТП, а саме ОСОБА_15 , вбачаються не відповідність, вимогам п. 12.6 підпункт «б» ПДР, а отже, вбачаються і ознаки адміністративного правопорушення, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, а тому слідчий просить начальника Обухівського РУП ГУНП в Київській області вирішити питання, щодо притягнення гр. ОСОБА_15 , до адміністративної відповідальності, згідно до вимог чинного законодавства.

- Повідомлення начальника Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 13.09.2024 року, в якому зазначено, що притягнути до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_15 , є неможливо, так як згідно ст.ст. 38,247 КупАп закінчились терміни притягнення до адміністративної відповідальності.

Також стороною захисту було заявлено клопотання про призначення автотехнічної експертизи обставин та механізму дорожньо - транспортної пригоди за участю автомобілів «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_13 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 , в задоволенні якої судом було відмовлено.

Оцінюючи дані докази, суд виходить з наступного.

Згідно ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зважаючи, що судовий розгляд здійснюється в даному кримінальному провадженні лише відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд позбавлений можливості дати правову оцінку діям водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_15 , під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо висновку експерта від №250/24 від 23.10.2024, то він не спростовує вину обвинуваченого у вчиненні вказаного правопорушення, та порушення ним порушення вимог п. 10.1, п. 16.13 та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, оскільки з оцінки самого висновку, вбачається, що експертом оцінювались дії як обвинуваченого, так і особи, яка не є обвинуваченою у даному кримінальному проваджені. Крім того, у вказаному висновку не має даних, які б свідчили про відсутність в діях обвинуваченого порушень ПДР, що призвели до ДТП та тяжких наслідків у вигляді смерті трьох потерпілих.

Також суд звертає увагу, що дану експертизу було виконано експертом в галузі транспортно-інженерної автотехнічної експертизи ОСОБА_35 , тобто дана особа не є експертом фототехніком, хоча сама експертиза виконана за результатами аналізу копій матеріалів кримінального провадження наданих у цифровому форматі.

Сторона захисту та обвинувачений, в ході розгляду справи наголошували на тому, що водій автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_15 , також винувата у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, під час допиту обвинувачений зазначав, що визнає вину повністю, однак одразу висловлював позицію, що другий водій також винна у дорожньо-транспортній пригоді. Крім того обвинувачений зазначав, що перед виконанням повороту ліворуч звертав увагу на автомобілі, що рухались позаду, на зустрічний рух не звернув увагу, оскільки бачив машину, що рухалась на зустріч, але передбачав, що вона знаходиться далеко і він встигне здійснити маневр.

Оцінюючи такі показання обвинуваченого, суд враховує дорожню обстановку, яка була на час дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що видимість дороги для нього в зустрічному напрямку була достатньою, сухе дорожнє покриття, світлий час доби, а тому обвинувачений здійснюючи поворот ліворуч, не переконався в безпечності свого маневру та здійснив його в забороненому місці, не оцінивши наявності потенційної небезпеки - руху зустрічного транспорту, який мав перевагу, хоча в нього була об`єктивна можливість виявити цю небезпеку та технічна можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1 і 16.13 ПДР, що є визначальним чинником для встановлення відповідальності за її наслідки. Саме ці порушення Правил дорожнього руху були причиною настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними.

Крім того суд зазначає, що навіть ймовірне порушення ОСОБА_15 вимог п.12.6.б) ПДР, виходячи з обставин даної ДТП, не є первинними в даному випадку стосовно створення небезпечної дорожньої обстановки та не призвели до наслідків, що складають об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Відповідно до п. 3-5, 8 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за №14 від 23.12.2005 року - при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено ст. ст. 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Частиною 3 статті 286 КК України, встановлена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа №682/956/17) суд касаційної інстанції, висловлюючи позицію щодо об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, зробив висновки, що диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна норма, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому, належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Стаття 14 ЗУ "Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі; підпункту «д»: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 16.13 Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч;

п. 34.1.1 розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які виїзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки).

Судом під час розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що в дослідженій дорожньо-транспортній пригоді, а саме зіткненні між автомобілями

«Renault Duster» номерний знак НОМЕР_13 під керуванням ОСОБА_5 та «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 , вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України встановлюють такий порядок руху транспортних засобів, при якому водію ОСОБА_5 було заборонено перетинати суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, а вимоги п. 16.13 ПДР України встановлюють такий порядок руху транспортних засобів, при якому водію ОСОБА_5 було заборонено виконувати поворот ліворуч не надавши переваги і русі автомобілю що рухався в зустрічному напрямку, а згідно п. 10.1 ПДР України, водій ОСОБА_5 зобов`язаний був перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. При цьому у даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти зіткненню автомобілем «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_9 якби виконав вимоги пунктів: 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху та вимог дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху. Натомість водій автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_15 з моменту виникнення небезпеки для її руху, не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Renault Duster» номерний знак НОМЕР_10 шляхом застосування екстреного гальмування.

Під час розгляду судом зазначеного кримінального провадження, суду не надано жодних доказів на підтвердження наявності причин технічного характеру, які б могли завадити обвинуваченому діяти відповідно до зазначених вимог ПДР України, а відтак, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед настанням ДТП, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути даної події, шляхом виконання зазначених вимог ПДР України, а відтак в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 1.5, 2.3 підпунктів «б» та «д», п. 10.1, п. 16.13 та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, які і перебувають в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки, зіткненням автомобілів та, як результат - загибель трьох осіб.

Крім того, на думку суду, встановлені висновками експертів СЕ-19-24/45453-ІТ від 15.07.2024, дані що на момент дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення) швидкість автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 складала 102 км/год., та висновком висновок експерта №250/24 від 23.10.2024, відповідно до якого встановлено, що в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_8 ОСОБА_15 вбачається невідповідність технічним вимогам п. 12.6. (б) Правил дорожнього руху України в дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, а саме те, що ОСОБА_15 , повинна була рухатись зі швидкістю не більше 70 км/год, як водій зі стажем до двох років, суд не бере до уваги, оскільки зазначений водій мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху виконують вимоги ПДР України в частині заборони виконання маневру повороту ліворуч на другорядну дорогу при цьому перетнувши лінію дорожньої розмітки 1.1., та ненадання переваги в русі автомобілю «Volkswagen Golf» під керуванням ОСОБА_15 , яка рухалася в зустрічному напрямку.

Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню вище приведені докази, суд розцінює часткове визнання вини обвинуваченим, як бажання уникнути відповідальності за скоєне. Твердження сторони захисту про те, що причиною ДТП, що сталася 01.05.2024 року є в тому числі і нехтування вимогами ПДР України водієм ОСОБА_15 , що також призвело до гибелі людей є неспроможними, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами, а відтак, з огляду на викладені обставини, ретельно, перевіривши доводи сторони захисту в цій частині, суд не знаходить підстав для визнання їх аргументованими.

Крім того представники потерпілих, та представник цивільного позивача з посиланням на ч. 1, 3 ст. 87 КПК України, просили суд визнати недопустимими як докази, висновок експерта СЕ-19-24/45453-ІТ від 15.07.2024, та висновок експерта №250/24 від 23.10.2024.

Водночас, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, позаяк сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст.22 КПК України, адже вони, в силу ст.26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами та за наслідками оцінки доказів безпосередньо відображених у вироку.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище у вироку докази, згідно ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів, відображених вище у вироку, про що зазначали представники недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст.87 КПК України.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18).

Вирішуючи питання про застосування правил ст.87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті (правова позиція, викладена у постановах ВС від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к).

Визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч.2 або ч.3 ст.87 КПК України, суд має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції України або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч.1 ст.87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим (правова позиція, викладена у постанові ВС від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к).

Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (правова позиція, викладена у постанові ВС від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19).

Повертаючись до обставин даної справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд вказав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід зазначити, що, вирішуючи питання про застосування правил ст.87 КПК України до зазначених доказів у вироку, суд констатує, що в цій справі зазначені положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз приведених доказів свідчить про те, що допущені порушення обвинуваченим ОСОБА_5 , вимог п. 1.5, 2.3 підпунктів «б» та «д», п. 10.1, п. 16.13 та дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті трьох потерпілих.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, в рішенні «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року - Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може впливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Зважаючи на приписи статті 94 КПК України суд вважає, що стороною обвинувачення достатньо переконливо і послідовно доказано інкриміноване обвинувачення, яке ґрунтується на проаналізованих вище неспростовних презумціях факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які включають не спростовані стороною захисту об`єктивні дані про обставини, що прямо вказують про вчинення особисто обвинуваченим окремих діянь, які підпадають під ознаки кримінально караних та можуть слугувати підтвердженням існування частини об`єктивної і суб`єктивної сторони інкримінованим обвинуваченому злочину. Суд вважає, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Поряд із тим, критерію «поза розумним сумнівом» не відповідають доводи сторони захисту, які є непереконливими та не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі за №701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За таких обставин, застосовуючи принцип змагальності сторін та диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини, спосіб і механізм вчинення інкримінованому обвинуваченому злочину.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеними обставини обвинувачення, що у сукупності підтверджує наявність причинного зв`язку між діяннями обвинуваченого у вигляді керування транспортним засобом та наслідками у виді смерті потерпілих.

Згідно ст.ст.2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.3 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, як особа яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч.3 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання або інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Суд не вважає можливим визнати обвинуваченому в якості обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття у скоєному з наступних підстав.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Так, у вищевказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні лише частково визнав свою вину у скоєному, намагався довести суду про винуватість іншого учасника ДТП, які не підтвердилися фактичними обставинами справи, а тому його суб`єктивне ставлення до вчиненого не можна вважати таким, що ґрунтуватися на належній критичній оцінці вчиненого та таким, що призвело до щирого каяття.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.1 КК України - Кримінальний кодекс України, між іншим, має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина від злочинних посягань, а також запобігання злочинам.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та протягом розгляду справи просив вибачення у потерпілих, висловлював жаль з приводу вчиненого та вживав реальних заходів для відшкодування завданої їм шкоди, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, наявність невідворотних наслідків у вигляді загибелі трьох осіб, враховуючи позицію потерпілих які наполягали на призначенні ОСОБА_5 найсуворішого покарання, окрім потерпілого ОСОБА_25 , суд, керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.286 КК України.

Таке покарання необхідне з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Зазначений вид і міра покарання, на думку суду, є справедливими, необхідними і цілком достатніми для виправлення обвинуваченого.

Крім того, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.286 КК України - позбавлення права керування транспортними засобами, у максимальному розмірі, оскільки ОСОБА_5 , здійснюючи управління джерелом підвищеної небезпеки, допустив грубі порушення вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до загибелі трьох людей.

Також, суд зазначає, що підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України та ст.69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 , від відбуття покарання із випробуванням, або застосування більш м`якого покарання немає.

З приводу цивільних позовів про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У межах даного кримінального провадження цивільним позивачем ОСОБА_15 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , за яким вона просить суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 434466 грн. 33 коп., та моральну шкоду в розмірі 500000 грн. 00 коп..

Потерпілим ОСОБА_25 пред`явлено цивільний позов про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на його користь 187020 грн. 00 коп., з яких 91020 грн. 00 коп. витрати на пам`ятник та 96000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди заподіяної життю, або смерті фізичної особи. Також просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 понесені витрати в сумі 15 000 грн. 00 коп. на оплату правничої допомоги.

Потерпілим ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на його користь в сумі 134530 грн. 00 коп., з яких 38530 грн. 00 коп. витрати на поховання та 96000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди заподіяної життю, або смерті фізичної особи. Також просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 31 530 грн. 00 коп. на відшкодування майнової шкоди за його реабілітацію внаслідок отримання психологічної травми, у відшкодування моральної шкоди просив стягнути з обвинуваченого 1 500 000 грн. 00 коп., та понесені витрати на оплату правничої допомоги в сумі 25 500 грн. 00 коп..

Потерпілою ОСОБА_36 пред`явлено цивільний позов про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на її користь 178611 грн. 00 коп., з яких 82611 грн. 34 коп. витрати на лікування та поховання та 96 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди заподіяної життю, або смерті фізичної особи. Також просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн. 00 коп..

Потерпілою ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на її користь 96 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на поховання та 320000 грн. 00 коп. на відшкодування за шкоду заподіяну життю, або смерті фізичної особи. Також просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн. 00 коп., матеріальну шкоду в розмірі 761288 грн. 10 коп., та понесені витрати в сумі 40 000 грн. 00 коп на оплату правничої допомоги.

Представник цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" ОСОБА_37 , цивільні позови не визнав вважаючи, що вони є передчасними, оскільки немає остаточного рішення суду. На адресу суду направив відзиви в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілих, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість, недоведеність, та незаконність позовних вимог. Також зазначив, що ніхто із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії не звертався та не надавав всі необхідні для отримання виплат документи. Копії чеків дублюються, не доведено, що дані витрати по чеках, сплачувались саме на лікування та поховання цивільними позивачами, розмір заявленої потерпіли шкоди не обґрунтований, та завищений.

Обвинувачений цивільні позови визнав, частково, та зазначив що він намагався частково відшкодувати шкоду кожному потерпілому по 20000 грн. 00 коп., однак потерпілі відмовились отримувати та повернули поштові перекази, окрім потерпілого ОСОБА_25 ..

Розглядаючи вимоги зазначених позовів потерпілих, пред`явленого до обвинуваченого та Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ", щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, страхових виплат за завдану шкоду майну, за шкоду життю та здоров`ю, завдані кримінальним правопорушенням, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Renault Duster" ОСОБА_5 на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів EP-214624673, термін дії з 17.05.2023 по 16.05.2024, страхова сума відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 320000 грн. 00 коп. та у розмірі грошової виплати на суму 160 000 гривень (за шкоду заподіяну майну), із франшизою у розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Відповідно до ст. 999 ЦК України - законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Таким чином, потерпілим-цивільним позивачам належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Вони вільно, на власний розсуд обирають спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди потерпілими були долучені до матеріалів цивільного позову копії відповідних чеків, квитанцій, накладних, договори підряду, видаткові накладні, рахунки-фактура, акти прийому передачі виконаних робіт, платіжні інструкції.

Стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є :шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_25 , та ОСОБА_7 є потерпілими особами у вказаному кримінальному провадження, оскільки ОСОБА_25 є батьком, а ОСОБА_7 сином загиблої внаслідок ДТП ОСОБА_18 ..

Отже, ОСОБА_25 , та ОСОБА_7 є у даному кримінальному провадженні потерпілими (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди), пред`явила цивільний позов до юридичної особи ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 61, 128 КПК України.

Дослідивши надані потерпілими ОСОБА_25 , та ОСОБА_7 докази на підтвердження понесених ними витрат суд приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 91020 грн. 00 коп.грн., що підтверджено копіями рахунку-фактури №437 від 16.09.2024 року, та видатковою накладною №435 від 16.09.2024 року, долучених представником потерпілого ОСОБА_25 на пам`ятник ОСОБА_18 , підлягають відшкодуванню, оскільки підтверджені належними доказами.

Також потерпілим ОСОБА_7 на підтвердження витрат на поховання на суму 27600 грн., надано накладну №25 від 02.05.24 року, які також підлягають відшкодуванню. Що стосується витрат на поховання на суму 10930 грн., то в задоволенні стягнення цієї суми слід відмовити, оскільки потерпілим ОСОБА_7 долучені накладні без номеру, печатки відповідної юридичної особи, та не містять відомостей про платника грошових коштів.

Статтею 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

З наведених правових норм випливає, що право на відшкодування витрат на поховання та спорудження пам`ятника належить особі, яка фактично ці витрати понесла.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону, Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 27 Закону, страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 27.3. ст. 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який на день ДТП, складав 8 000, 00 грн.

Судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_38 та ОСОБА_7 є батьком та сином ОСОБА_18 загиблої внаслідок ДТП, та мають право на отримання страхового відшкодування страховою компанією в порядку п.п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону. Інших осіб, які мають право на такі виплати страхового відшкодування, судом не встановлено.

Отже, у даному випадку, страхова виплата що підлягає стягненню на пам`ятник - 91020,00 грн., витрати на поховання в сумі 27600 грн. та розмір суми щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, складає 96000,00 грн. (12 * 8000,00 грн.), а пропорційно кожному по 48000 грн. 00 коп..

Відтак, виходячи з вищевикладеного, стягненню з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на користь потерпілого ОСОБА_38 підлягає: страхове відшкодування у вигляді витрат, пов`язаних з встановленням пам`ятника у розмірі 91020,00 грн., моральна шкода у розмірі 48000 грн. 00 коп., а на користь потерпілого ОСОБА_7 підлягає: страхове відшкодування у вигляді витрат, пов`язаних з організацією та проведенням поховання у розмірі 27600 грн., моральна шкода у розмірі 48000 грн. 00 коп..

Крім того потерпілим ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 - 31 530 грн. 00 коп. на відшкодування майнової шкоди за його реабілітацію внаслідок отримання психологічної травми яка сталась після загибелі його матері ОСОБА_18 , на підтвердження вказаної суми потерпілим надано рахунок - фактура №5113 від 15.07.2024 року на вказану суму.

Оцінивши дані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено, що він потребував такої реабілітації і був направлений лікарем у оздоровчо-реабілітаційний центр.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_36 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на її користь 178611 грн. 00 коп., з яких 82611 грн. 34 коп. витрати на лікування та поховання та 96000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди заподіяної життю заподіяну смерті фізичної особи.

То суд зазначає, що ОСОБА_36 є потерпілою особою у вказаному кримінальному провадження, оскільки ОСОБА_19 який загинув внаслідок ДТП, є її сином, та має право на страхове відшкодування.

На підтвердження витрат на лікування на суму 32611 грн. 34 коп., потерпілою надані чеки на придбання ліків, а на підтвердження витрат на поховання надані рахунок -фактура від 04.05.2024 року №СФ-0000001 на суму 50000 грн. коп., які підлягають стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на користь потерпілої ОСОБА_39 ..

Також ОСОБА_40 має право на отримання страхового відшкодування страховою компанією в порядку п.п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону в розмірі 96000,00 грн. (12 * 8000,00 грн.) як відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, яка підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ".

Що стосується цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на її користь 416 000 грн. 00 коп., з яких 96 000 грн. 00 коп. витрати на поховання та 320000 грн. 00 коп. на відшкодування в межах ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяної життю заподіяну смерті фізичної особи, то в його задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Судом встановлено, що слідчим визнано ОСОБА_8 потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки вона є рідною сестрою загиблої ОСОБА_17 , батьки загиблої ОСОБА_41 , та ОСОБА_42 , потерпілими не визнавались, цивільний позов не заявляли.

Разом з тим, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений чіткий перелік категорій осіб, на яких поширюється страхове відшкодування, а саме: чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), яким відшкодовується моральна шкода заподіяна смертю фізичної особи.

Встановлено, що ОСОБА_8 є рідною сестрою загиблої ОСОБА_17 , тому не підпадає під перелік категорій осіб, зазначених у ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яких поширюється страхове відшкодування. Таким чином, вимога до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Також ОСОБА_8 просила суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди - 761288 грн. 10 коп., що включають в себе витрати на поховання, та виготовлення надгробного пам`ятника. На підтвердження вказаної суми нею надано договір підряду №Н-121 від 26.08.2024 року на суму 320000 грн. 00 коп. замовником є ОСОБА_41 акт приймання - передачі виконаних робіт від 17.10.2024 року замовником є ОСОБА_43 , платіжні інструкції на вказану суму де платником зазначено ОСОБА_41 , договір підряду Н-152 від 18.11.2024 року на суму 50000 грн. 00 коп. замовником є ОСОБА_41 , акт виконаних робіт від 03.05.2024 року на суму 140050 грн. 00 коп. замовником є ОСОБА_41 , акт виконаних робіт від 04.05.2024 року на суму 136650 грн. 00 коп. замовником є ОСОБА_44 .. А тому надаючи оцінку вищевказаним доказам суд приходить до висновку, що в задоволенні ціє частини позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено, що він є платником вказаних коштів. Що ж стосується решта витрат на суму 114 588,10 грн., на підтвердження якої надані чеки, та накладні які підтверджують понесені потерпілою витрати на поховання, то її слід задовольнити, та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 ..

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих, та цивільного позивача матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами), постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Цивільним позивачем ОСОБА_15 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , за яким вона просить суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 434466 грн. 33 коп., та моральну шкоду в розмірі 500000 грн. 00 коп., який підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відповідно достатті 1194 ЦК Україниособа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до ст. 28 Закону - шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону.

За умовами п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №197/24 від 05.09.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_2 , складає 2144489 грн. 66 коп., а ринкова вартість цього колісного транспортного засобу становить 655746 грн. 00 коп. З врахуванням того, що вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 72280 грн., відшкодуванню підлягає різниця даних сум яка становить 583466 грн. яка повинна бути зменшена на суму страхового відшкодування у розмірі 160000 грн., а тому стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_15 підлягає матеріальна шкоду в розмірі 434466 грн. 33 коп.

Щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливост ч.3 ст.23 ЦК України..

Також, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23.10.2024 (справа №293/174/23).

За практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

У результаті ДТП ОСОБА_15 отримала легкі тілесні ушкодження, та зазнала моральних страждань, дія вчинена обвинуваченим призвела до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, що приводить до її душевних страждань.

При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно моральну шкоду, а тому позов ОСОБА_15 в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_15 є 250000 гривень.

Що стосується стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовних заяв, вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтовується душевними стражданнями, яких зазнали позивачі внаслідок смерті ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .. Втрата рідної сестри, матері, сина, зруйнувала звичний спосіб їхнього життя і призвела до його змін, можливості ділитися проблемами та досягненнями, які виникають у повсякденні. Загибель рідних призвела до душевних страждань та життєвої апатії, погіршення психоемоційного стану - сформувалась пригніченість, плаксивість, указане впливає на стан здоров`я, що обумовило загострення існуючих хвороб та появою нових, пришвидшило негативні вікові зміни організму, порушення сну. Злочин завдав сім`ям потерпілих шкоду, яка носить незворотній характер. Вони водночас були позбавлені рідної сестри, матері, сина, їх сім`ї та щасливе життя, плани на майбутнє були зруйновані злочинними діями обвинуваченого. Вони були позбавлені близьких, рідних людей, яких не можливо повернути та замінити, та позбулись назавжди надій щодо майбутнього їх рідних. Потерпілі вимушені докладати додаткових зусиль до організації свого життя, їх звичайні життєві зв`язки були зруйновані назавжди і за будь яких обставин не можуть бути повністю відновлені.

Отже, безспірним є той факт, що позивачі в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже вони мають право на відшкодування моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнали потерпілі, їх тривалості, та безповоротності, форму вини обвинуваченого, та враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Суд приходить до висновку, що в ході слухання справи знайшов підтвердження факт того, що діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_36 було завдано значної моральної шкоди, а тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та домірності, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_5 , і саме його протиправні дії призвели до тяжких наслідків у вигляді смерті трьох людей, суд вважає, що позов у частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню і вважає доведеним розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000,00 грн. на користь кожного з трьох потерпілих, з врахуванням витрат стягнутих, як страхове відшкодування.

Поряд з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог цивільних позивачів ОСОБА_25 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 понесених витрат в сумі 15 000 грн. 00 коп. на оплату правничої допомоги, та ОСОБА_8 про стягнення витрат в сумі 40 000 грн. 00 коп на оплату правничої допомоги, адже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

Всупереч зазначеному, у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару чи інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Що стосується вимог ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого понесених витрат на оплату правничої допомоги в сумі 25 500 грн. 00 коп., то вони підлягають частковому задоволенню на суму 15 000,00 грн., оскільки підтверджені документально відповідними квитанціями від 22.09.2024 року, та 04.10.2024 року, в задоволенні решти вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, який закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, суд у відповідності до ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, слід продовжити до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись статями 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до вступу вироку в закону силу.

Зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 27 червня 2024 року по дату набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_25 до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на користь ОСОБА_25 91 020,00 грн. витрати на поховання, 48 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

В задоволенні вимог ОСОБА_25 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на правничу допомогу, відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на користь ОСОБА_7 27 600,00 грн. витрати на поховання та 48 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 витрат на реабілітацію, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_45 до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" на користь ОСОБА_45 86 611,34 грн. витрати пов`язані з лікуванням та похованням та 96 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

Цивільний позов ОСОБА_45 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_45 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА ГРУПА "ОБЕРІГ" про стягнення страхових витрат, відмовити повністю.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 114 588,10 грн. В задоволенні позовних вимог, відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_46 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_46 матеріальну шкоду у розмірі 434 466,33 грн., та 250 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 684 466,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 44 680,52 грн.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зберігають на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, вул. Боженка буд. 23 - повернути власникам.

Модуль керування системою безпеки (КСБ) автомобіля «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 та модуль керування системою безпеки (КСБ) автомобіля «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , також повернути власникам.

Скасувати арешти на автомобіль марки «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «Volkswagen» модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладені ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва 08.05.2024 року.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1