Провадження №1-кп/761/1627/2024
В И Р О К

іменем України

05 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 220 220 000 000 001 56, внесеного 15.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Васильківського району Запоріжської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Починаючи з 21.03.2022 до цього часу Російською Федерацією тимчасово окуповано територію Дніпрорудненської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області.

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території Дніпрорудненської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Дніпрорудненської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

В період з 21.03.2022 по 01.04.2022 представниками держави-агресора на тимчасово окупованій території, серед іншого, створено не передбачений законодавством України правоохоронний орган - Дніпрорудний відділ міліції, на який незаконно покладено здійснення функції властивих територіальному органу Національної поліції України.

Так, у громадянина України ОСОБА_3 з мотивів підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаного про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

01.04.2022 обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в м. Дніпрорудне, Василівського району, Запорізької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, добровільно зайняв посаду керівника в незаконному правоохоронному органі «Дніпрорудному відділі міліції», створеному на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації

Отже, обвинувачений громадянин України ОСОБА_3 у період з 01.04.2022 до теперішнього часу, перебуваючи на вказаній посаді, здійснює керівництво незаконним правоохоронним органом «Дніпрорудним відділом міліції», створеному на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, та виконує рішення окупаційної адміністрації Російської Федерації спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою - агресором частини території України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив колабораційну діяльність, яка виявилась у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 з таких підстав.

Обвинуваченого ОСОБА_3 16.06.2022 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

24.06.2022 року, оскільки місцезнаходження обвинуваченого невідоме, останнього оголошено у розшук, про що винесено постанову старшим слідчим в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_6 , проведення якого доручено співробітникам Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Відповідно до відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 05.07.2022 № 6248/42-15/02-22 на доручення слідчого в порядку ст.40 КПК України повідомлено, що ОСОБА_3 перебуває на тимчасово окупованій території Запоріжської області.

Окрім того, на стадії досудового розслідування вжито заходів щодо належного повідомлення та виклику ОСОБА_3 , останній неодноразово викликався до слідчого, проте до слідчого не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Повістки про виклик, керуючись вимогами ч.8 ст.135 КПК України, опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, від 13.07.2022 кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України, визначено здійснювати шляхом спеціального судового провадження, відповідно до ст.323 КПК України, у відсутність обвинуваченого (in absentia).

Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування повістки про виклик на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Києва і в газеті «Урядовий кур`єр», у судові засідання не з`являвся, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого, як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті судом встановлено таке.

Крім того, кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який приймав участь як на стадії досудового розслідування так і при судовому розгляді справи.

Підсумовуючи вищенаведене суд вважає, що як стороною обвинувачення, так і судом були здійснені всі можливі заходи із забезпечення дотримання прав підозрюваного/обвинуваченого під час проведення досудового розслідування та судового провадження.

Суд уважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за викладених обставин в межах висунутого обвинувачення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-Протоколом огляду від 03.05.2022 відеозапису розміщеному в мережі Інтернет під назвою «В освобожденном городе Днепрорудный Запорожской области формируется отдел милиции», під час якого на вказаному відео свідок ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , з яким раніше працював в органах поліції.

-Протоколом огляду від 03.05.2022 відеозапису розміщеному в мережі Інтернет під назвою «В освобожденном городе Днепрорудный Запорожской области формируется отдел милиции», під час якого на вказаному відео свідок ОСОБА_8 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , з яким раніше працював в органах поліції.

-Протоколом огляду від 03.05.2022 відеозапису розміщеному в мережі Інтернет під назвою «В освобожденном городе Днепрорудный Запорожской области формируется отдел милиции», під час якого на вказаному відео свідок ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , з яким раніше працював в органах поліції.

-Протоколом огляду від 10.06.2022 за участю спеціаліста (із диском), у ході якого оглянуто відео-матеріал розміщений 13.04.2022 на сторінці інтернет-видання «Запорожские вести» на якому особа у російській військовій формі представляє керівника незаконно створеного окупаційною владою правоохоронного органу «Дніпрорудний відділ міліції» - ОСОБА_3 , а також установлено відповідність приміщення відділення поліції № 2 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: вул. Героїв праці, 1

м. Дніпрорудне Василівського відділу поліції Запорізької області приміщенню зображеному на відео.

-Вказане підтверджує добровільне зайняття ОСОБА_3 посади в незаконному правоохоронному органі «Дніпрорудному відділі міліції», створеному на тимчасово окупованій території.

-Висновком судової портретної експертизи від 26.05.2022 № СЕ-19/111-22/16024-ФП, згідно якої підтверджено, що на досліджуваному відеофайлі «В освобожденном городе Днепрорудный Запорожской области формируется отдел полиции» та у зображенні особової картки Державної міграційної служби України на ім`я гр. ОСОБА_10 зображена одна й та сама особа.

-Протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15.07.2022 з додатками, згідно з яким, ОСОБА_3 у розмовах з іншими особами вказує, що він є начальником «Дніпрорудного відділу міліції» та працює з 01.04.2022.

-Підтверджується написання ним заяви про призначення на посаду. Веде розмови з приводу призначень інших осіб до нього у відділ, списки з якими погоджував із місцевими співробітниками ФСБ. Також спілкувався з іншими, такими ж начальниками незаконних правоохоронних органів окупованих районів Запорізької області з робочих питань.

-Листом Генерального штабу ЗСУ від 07.06.2022 № 6/2698 щодо встановлення дати окупації Дніпрорудненської міської територіальної громади Василівського району Запорізької області.

-Листом військової частини № НОМЕР_1 МО України від 24.07.2022 № 1/1042 з інформацією про те, що Запорізька область визначена районом ведення воєнних (бойових) дій.

-Листом Запорізької обласної державної адміністрації від 07.07.2022

№ 05425/08-46 про те, що Василівський район Запорізької області частково окуповано з кінця лютого-початку березня 2022 року.

-Лист АТ «Укрпошта» від 11.07.2022 про відсутність з 24.02.2022 поштового обміну з м. Дніпрорудне Запорізької області, що знаходиться під тимчасовою окупацією.

-а також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вони узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України за ознаками добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми поза розумним сумнівом для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на окупованій території, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України.

Обираючи обвинуваченому вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та відсутність обставини, що пом`якшують чи обтяжують її покарання відповідно до вимог ст.66,67 КК України.

Так, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та високу суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутності пом`якшуючих, обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч.7 ст.111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, та з конфіскацією усього майна.

На переконання суду таке покарання пов`язане з ізоляцією особи, та застосуванням передбачених законом додаткових покарань є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання необхідно обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття під варту.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення судової експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави у сумі 2745,92 грн.

З метою забезпечення кримінального провадження обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять ) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на 13 (тринадцять) років та з конфіскацією майна, яке належить на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у сумі 2745,92 гривень 00 копійок.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя