ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 601/1251/24

1-кп/609/19/2025

16 січня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 09 березня 2024 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ступно, Здолбунівського району Рівненської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, водія військової частини НОМЕР_1 , із середньою-спеціальною освітою, одруженого, не депутата, не адвоката, раніше не судимого, який на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_8 2012 р.н., ОСОБА_9 2015 р.н.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2024 року на виконання ухвали Тернопільського апеляційного суду від 21 червня 2024 року до Шумського районного суду Тернопільської області з Кременецького районного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 09 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 08 березня 2024 року близько 17 год. 40 хв., між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували по АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин виник словесний конфлікт. В ході якого, в ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

В подальшому, перебуваючи у вказаному місці, та у зазначений час, реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , наблизився до останнього, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою завдання фізичного болю, наніс один удар долонею правої руки в область грудної клітки ОСОБА_5 , чим завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що вину у вчиненні інкримінованого йому проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнає повністю. Пояснив, що 08 березня 2024 року він приїхав в с. Мізюринці Кременецького району Тернопільської області до тещі і не виявив сина ОСОБА_10 вдома, тому пішов його шукати. Пізніше він побачив, що син із товаришем ОСОБА_11 повертався із ставка. Зазначив, що він забороняє сину дружити із ОСОБА_5 , оскільки той негативно впливає на поведінку сина з приводу паління цигарок, у грошових питаннях, через що між ним та потерпілим склались неприязні стосунки. Відтак, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений підійшов до потерпілого та вдарив його рукою в грудну клітку. Пояснив, що така його поведінка зумовлена ще й тим, що він є військовослужбовцем ЗСУ, на той час повернувся з бойових завдань, де отримав контузію та ще не відійшов від її наслідків, не стримався, про що шкодує та щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що ні прокурор, ні потерпіла сторона також не оспорювали фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі, і обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального проступку знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у межах санкції за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_5 та його законні представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погодились із таким покаранням.

За таких обставин, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вислухавши думку потерпілої сторони та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення за матеріалами кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, яке на підставі ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному завданні удару ОСОБА_5 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень останньому, доведено, і дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно і обґрунтовано кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 2 ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, визнання вини. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує особу винного, відносно якого в матеріалах справи відсутня негативна характеристика і який раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, а також те, що він не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, на даний час призваний на військову службу в лави ЗСУ.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КК України.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки таке буде явно несправедливими через суворість, зважаючи на особу обвинуваченого, а також наявність обставини, яка пом`якшує його покарання.

На думку суду, за викладених обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати у справі, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Цивільний позов у встановленому законом порядку потерпілим не заявлений.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_12