печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно (із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами) на тимчасово вилучене майно в ході проведення 29.03.2025 обшуку в автомобілі LAND ROVER DEFENDER номер та серія знака НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить на праві власності: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме на: автомобіль марки LAND ROVER DEFENDER номер та серія знака НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0000297 від 01.02.2024, зокрема, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ).

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 разом із невстановленою особою співорганізатором, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.11.2022, перебуваючи на території міста Вінниця, більш точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, діючи з прямим умислом, корисливих мотивів, вирішив здійснювати діяльність, пов`язану із заволодінням чужим майном - грошовими коштами громадян іноземних країн, в тому числі Латвійської Республіки, у великих та особливо великих розмірах, шляхом обману (шахрайств), а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, розслідуванням встановлено особу, яка, згідно матеріалів кримінального провадження, надавала учасникам вказаної організованої групи у розпорядження та користування криптогаманці, сприяла у виведенні та легалізації грошових коштів отриманих злочинним шляхом купівлі рухомого та нерухомого майне, поповнення крипто гаманців тощо.

Так, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний зв`язок з операціями з криптовалютою, яка здобута злочинним шляхом у потерпілої - громадянки Латвії ОСОБА_11 у 2023 році. Так, з її облікового запису на криптобіржі «Binance» (User ID: НОМЕР_4) 17.05.2023 та 19.05.2023 року перераховано кошти на підконтрольні злочинцям криптогаманці: НОМЕР_5 та НОМЕР_6, hash:

НОМЕР_7 (0.03472334BTC)

НОМЕР_8 (0.06632495 BTC)

НОМЕР_9 (0.01940112 BTC)

Після чого, використовуючи ряд транзитних гаманців, кошти були змішані та перераховані 11.04.2024 на криптогаманець НОМЕР_10 (який належить ОСОБА_4 ), hash: НОМЕР_11

Таким чином, у органу досудового розслідування є достатні підстави стверджувати про причетність ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у вказаній вище злочинній діяльності.

Разом з цим, 27.03.2025 проведено обшуки за місцями проживання організаторів та виконавців вищевказаних злочинів, в ході яких вилучено носії інформації, які в подальшому будуть оглянуті для додаткового підтвердження зв`язку підозрюваних із ОСОБА_4 .

В період часу з 16:59 по 17:39 годин 29.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_12 , справа №757/12312/25-к пр. 1-кс-12617/25 від 20.03.2025, у відповідності до ст. ст. 223, 233, 234, 236 КПК України слідчим з групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України було проведено обшук в автомобілі LAND ROVER DEFENDER номер та серія знака НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить на праві власності: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, речей, предметів, оригіналів та копій документів, які містять в собі відомості, що мають значення для досудового розслідування.

В результаті проведення вищезазначеного обшуку було виявлено та вилучено окрім іншого:

1)автомобіль марки LAND ROVER DEFENDER номер та серія знака НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить на праві власності: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

29.03.2025 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_13 прийнято постанову про прилучення в якості речових доказів вищезазначених речей, вилучених в результаті проведення обшуку в автомобілі LAND ROVER DEFENDER номер та серія знака НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить на праві власності: ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював пособництво у вчиненні організованою групою вказаних вище злочинів, достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації, оскільки одержане за грошові кошти внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, положення п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачають арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Вищевказані речові докази мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки із огляд, аналіз дасть змогу перевірити причетність ОСОБА_4 до злочинної діяльності вказаної вище організованої групи, роль кожного учасника у вчинених злочинах тощо. Вказані речові докази могли використовуватися для цілей злочинної діяльності, а тому підпадають під ознаку знаряддя злочину.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Таким чином, на переконання прокурора, із метою перевірки та встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, існує необхідність у накладені арешту на тимчасово вилучене майно для його збереження, оскільки у подальшому воно може бути використане як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Прокурор направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, відповідно до якої клопотання підтримує в повному обсязі.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - адвокат ОСОБА_14 направила на адресу суду письмові заперечення, згідно яких у задоволенні клопотання просила відмовити.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши письмові докази, якими воно обгрунтовується, письмові заперечення на клопотання докази, якими воно обгрунтовується, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання встановлено, що дійсно майно, на яке просить накласти арешт прокурор, належить ОСОБА_15 , однак, ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно, а виходячи зі змісту постанови про визнання речовим доказом - остання не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам речового доказу, що зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не обґрунтовано та в судовому засіданні не доведено, що вилучене майно відповідає положенням ст. 98 КПК України, тобто набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди кримінально правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б давали слідчому судді достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінально протиправних дій.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на те, що у матеріалах провадження відсутні докази того, що вилучене майно охоплюється ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку та те, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Отже, дослідивши клопотання та матеріали провадження, слідчий суддя приходить висновку, що підстави для накладення арешту у даному випадку відсутні.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000297 від 01.02.2024, залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1