Провадження № 1-кс/202/8679/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000233 від 19.11.2024 за ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому прокурор просить накласти арешт на майно 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 (номер в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 01) шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь які дії із зміни, переходу, уступки права власності (здійснення будь яких реєстраційних дій), а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь яких даних, крім арешту; заборонити організаторам (операторам) відкритих торгів (електронних аукціонів), операторам електронних майданчиків, а також будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, направлені на організацію або проведення електронних торгів (аукціону) щодо продажу права вимоги; також заборонити користуватись зазначеним майном та розпоряджатись ним будь яким способом.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області) знаходиться кримінальне провадження №0000233, відомості про яке внесено до ЄРДР 19 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра надійшло звернення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому останній просить притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, з корисливих мотивів, організував схему сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів.

Допитаний в ході досудового розслідування як свідок ОСОБА_5 повідомив, що працює водієм та з метою отримання роботи з вищим грошовим забезпеченням шукав законні шляхи виїзду за межі України і йому порадили особу на ім`я « ОСОБА_7 », який може допомогти йому у вирішенні цього питання. При особистій зустрічі з особою на ім`я « ОСОБА_7 » останній запропонував свідку ОСОБА_5 , варіант перетину державного кордону України тропами поза межами контрольно-пропускних пунктів Державної прикордонної служби Украни за 6500 доларів США. Так, ОСОБА_7 повідомив, що спочатку свідку ОСОБА_5 потрібно передати ОСОБА_7 2500 доларів США за те, щоб останній поставив свідка в чергу людей, які також бажають виїхати за межі України, після чого потрібно очікувати приблизно 3 тижні та бути готовим виїжджати в місце збору групи, яка буде складатись з 3 осіб у м. Львів. В подальшому у м. Львів групу повинна зустріти інша людина, яка відвезе групу у місце висадки після чого свідку ОСОБА_5 повинні надати контакт, так званого «провідника», який зі слів ОСОБА_7 займається цим близько двох років і буде здійснювати супровід в режимі онлайн через месенджер телеграм шляхом відправки геопозицій та повідомленням про час, коли свідок повинен пересуватись по «точках» на карті, а коли потрібно стояти на місці, у зв`язку з патрулюванням працівниками ДПСУ державного кордону України. Після перетину державного кордону України по «точках», на території Республіки Молдова свідка зустріне водій, який доставить його до найближчого міста, де ОСОБА_5 повинен повідомити місцеві правоохоронні органи про своє знаходження в країні. Окрім того, ОСОБА_5 повинен віддати водію 300 доларів США, та після доставки у місто залишок грошових коштів у сумі 3700 доларів США повинен надіслати на криптогаманець, який буде повідомлено пізніше. Також ОСОБА_7 повідомив, що весь маршрут незаконного перетину державного кордону України займає приблизно 3 дні, у зв`язку з чим свідку потрібно мати з собою їжу з розрахунку на 3 дні, плащ палатку, теплі речі та заряджений повербанк.

Так, відповідно до вказаного, 04.12.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

05.12.2024 в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

Санкція статті 332 КК України передбачає покарання у вигляду позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Так як санкція статті 332 КК України передбачає вид покарання у вигляді конфіскації майна, та відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, необхідно накласти арешт на об`єкт права приватної власності підозрюваного 1/5 частину квартири (нерухоме майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , до вирішення провадження по суті.

На підставі викладеного, слідчий за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з даним клопотанням в якому просить накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно із ч. 2 ст. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , а саме 1/5 частина вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 404844796, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 .

Ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

На відміну від права спільної часткової власності, право спільної сумісної власності може виникнути тільки на підставах, передбачених законом чи договором.

В сумісній власності, як і в частковій, право кожного із співвласників не обмежене якою-небудь конкретною частиною спільного майна і поширюється на все майно в цілому.

Водночас у сумісній власності, на відміну від часткової, кожному із співвласників до виділу або поділу не належить заздалегідь визначена частка в праві власності на спільне майно. Це основна ознака сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За загальним правилом володіння та користування таким майном здійснюється спільно.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, але законодавець виходить з презумпції наявності такої згоди у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном. Щодо вчинення правочину по розпорядженню спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, то повинна мати місце згода всіх співвласників, висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, але співвласники за домовленістю можуть відступити від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності. Крім того, підставою відступу від названого принципу може бути норма закону чи рішення суду.

Як вбачається зі змісту ст.355 ЦК, право спільної сумісної власності є одним з видів права спільної власності. Для нього, також як і для права спільної часткової власності, характерна множинність суб?єктів і єдність об?єкта. Тому в праві спільної сумісної власності, як і в праві спільної часткової власності, слід розрізняти зовнішні і внутрішні правовідносини. Разом з тим, право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин спільної власності, є розходження і при припиненні права спільної власності.

Проте органом досудового розслідування не надано даних щодо належності певної частки ОСОБА_6 в зазначеній квартирі, тоді як накладення арешту на неконкретну частку квартири порушить право інших власників квартири.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.

З урахуванням викладених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити за необгрунтованістю.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1