КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5842/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 756/3354/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2024 року задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборонено на час досудового розслідування відчужувати та розпоряджатись вказаним майном буд-яким особам.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що з копією оскаржуваного рішення ознайомився 16.08.2024 року, а подана апеляційна скарга 22.08.2024 року.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

ОСОБА_6 є учасником ліквідації ядерних аварій категорії 2, людиною похилого віку, а тривале розслідування до його логічного завершення, може зайняти багато часу, що порушує права та законні інтереси фактичного власника арештованого майна.

Оскаржувана ухвала слідчого судді перешкоджає здійсненню державної реєстрації речового права на нерухоме майно, оскільки така реєстрація здійснюється за умови відповідності законодавству поданих для державної реєстрації документів та відсутності в реєстрі обтяжень.

Разом з тим, слідчим суддею не взято до уваги, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року накладено арешт на дану квартиру.

В судове засідання представник та прокурор не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та дату розгляду апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумних строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 15.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

18.08.2022 року прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , відповідною постановою визнано квартиру АДРЕСА_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000133 від 15.08.2022 року за ч. 4 ст. 190 КК України.

14.03.2024 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Оболонського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Із встановленням заборони на час досудового розслідування відчужувати та розпоряджатись вказаним майном буд-яким особам.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2024 року задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборонено на час досудового розслідування відчужувати та розпоряджатись вказаним майном буд-яким особам.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів.

У органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вищевказана квартира відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки остання є матеріальним об`єктом, яка була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборонено на час досудового розслідування відчужувати та розпоряджатись вказаним майном буд-яким особам, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3