Справа № 645/7815/24
Провадження № 1-кп/645/263/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у м. Харкова в порядку спрощеного провадження по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 06.05.2024 рокуза обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феськи, Золочівського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , маючи в наявності посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке видане 18.05.1999 року ДАІ МВС УВС м. Харкова на ім`я іншої особи- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке останній втратив у вересні 1999 році про що звертався з офіційною заявою до ВРЕВ м. Мерефа та в подальшому отримав дублікат посвідчення водія НОМЕР_2 , у ОСОБА_3 , виник протиправний умисел направлений на підроблення вищевказаного документу, з метою подальшого його використання. Так, ОСОБА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, перебуваючи за місцем свого проживання, обережно від`єднав приклеєну на ньому фотокартку, що малася на лівому нижньому куті лицевого боку документа, відрізавши від якої фрагмент з білим полем та фрагменту відбитку круглої печатки. В подальшому, ОСОБА_3 поверх попередньої фотографії, прикріпив на клеючу речовину одну частину власного фото з кольоровим погрудним зображенням, яке попередньо розрізав по діагоналі в нижньому правому куті, та вклеїв другий фрагмент з білим полем та фрагментом відбитку круглої печатки. Після чого з мето приховання ознак підробки на посвідченні водія серії НОМЕР_1 , яке видане 18.05.1999 року ДАІ МВС УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , здійснив його ламінування прозорою захисною плівкою, чим підготував його для подальшого використання, тим самим підробив вказане посвідчення водія. Відповідно до висновку експерта від 13.12.2024 № СЕ-19/121-24/36516-ДД бланк посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , виданий 18.05.1999 ДАІ МВС-УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника-України. На даному на дослідженні посвідченні водія, серії НОМЕР_1 , виданому 18.05.1999 ДАІ МВС- УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають місце зміни первинного змісту у вигляді часткової заміни фотокартки, а саме фрагменту з погрудним зображенням чоловіка.

Крім того, ОСОБА_3 , продовжуючи свій протиправний умисел, будучи обізнаним про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами та належне йому посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 24.09.2008 року з дозволеною категорією «В,С» було у нього вилучене працівниками поліції в 2018 році, та те що відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також п. п. «а» п. 2.1. ч. 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які наголошують, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, та маючи умисел на подальше використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , виданому 18.05.1999 ДАІ МВС- УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на бланку якого відповідно до висновку експерта від 13.12.2024 № СЕ-19/121-24/36516-ДД мають місце зміни первинного змісту у вигляді часткової заміни фотокартки, а саме фрагменту з погрудним зображенням чоловіка, переслідуючи мету використання вищевказаного підробленого документу, усвідомлюючи, що пред`явлення посвідчення водія дозволить йому керувати транспортним засобом, у період часу з червня 2023 року по вересень 2023 почав використовувати завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданому 18.05.1999 ДАІ МВС- УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05.09.2023 року приблизно о 11 год. 00 хв., ОСОБА_3 , рухався по вул. Танкопія, в місті Харкові на автомобілі «ВАЗ» 2108, д.н.з. НОМЕР_4 , де біля будинку № 25 Б по вищевказаній вулиці був зупинений працівником УПП в Харківській області ДПП в м. Харкові за порушення ПДР. Далі, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на законну вимогу працівників поліції пред`явив останнім, завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке видане 18.05.1999 року ДАІ МВС УВС м. Харкова на ім`я іншої особи, а саме на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тим самим, ОСОБА_3 , використав, завідомо для нього підроблене вищевказане посвідчення водія.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.1 ст. 358 КК України тобто підроблення посвідчення, яке видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати та посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, та ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінальних проступків у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не засуджений (довідка №75-11122024/63059), не працює, як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Обласна клінічна наркологічна лікарня» №12815 від 11.12.2024 року ОСОБА_3 на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, згідно повідомлення КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоровя +» від 20.12.2024 року №581 ОСОБА_3 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, наслідки вчинених кримінальних правопорушень, обставину, що пом`якшує покарання, дані про особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України із застосуванням ст.70 КК України у виді штрафу, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого. Таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.

У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи № СЕ-19/121-24/36516-ДД від 13.12.2024 року у розмірі 3183 грн. 60 коп. (три тисячі сто вісімдесят три гривні шістдесят копійок)

Речові докази - посвідчення водія, серії НОМЕР_1 , виданий 18.05.1999 ДАІ МВС-УВС м. Харкова на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -компакт диск формату DVD-R «MEDIA», на якому мається відеозапис з нагрудних відеокамер (боді камер) працівників поліції за 05.09.2023 року, які знаходиться на відповідальному зберіганні в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - залишити там зберігати.

Відповідно до ч. 4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя