Справа № 752/529/25
Провадження № 1-кс/752/893/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені №0002031 від 02.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому прокурор просить накласти арешт на майно, вилучене 21.01.2025 в ході проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , а саме на: мобільний телефон марки Infinix,темно-синього кольору, IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 PSN НОМЕР_3 в якому були встановлено дві картки мобільних операторів ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 та банківську картку АТ КБ «Приват Банк» НОМЕР_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002031 від 02.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.01.2025, близько 10.45 год., в Харківській області, в районі населеного пункту Пісочин, був зупинений працівниками поліції водій вантажного «ТЗ DAFXF 460 FT», н.з. НОМЕР_7 , громадянин ОСОБА_4 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння.

У подальшому, близько о 11.00 год., ОСОБА_5 , вступив у спілкування з невстановленим працівником поліції, якому висловив пропозицію щодо надання неправомірної вигоди у сумі 10 тис. грн., яка не була прийнята, у зв`язкою з малим її розміром. Під час подальшого спілкування, ОСОБА_5 , була висловлена обіцянка у наданні неправомірної вигоди в розмірі 20 тис. грн., за не складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_4 .

Також встановлено, що 13.01.2025 об 11.26 год., ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_5 , зі своєї банківської картки, перерахував кошти в сумі 20550 грн., на банківську картку ОСОБА_7 , яким кошти в сумі 15000 грн., було знято в банкоматі для подальшої передачі працівникам поліції.

21.01.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.01.2025 у справі № 752/529/25, 1-кс/752/636/25, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Infinix,темно-синього кольору,IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 PSN НОМЕР_3 в якому були встановлено дві картки мобільних операторів ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 та банківська картка АТ КБ «Приват Банк» НОМЕР_6 .

21.01.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002031 від 02.07.2024.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від прокурора надійшла заява про проведення судового засідання без його участі. У заяві прокурор зазначив, що клопотання підтримує, просить задовольнити, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Від представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд клопотання без участі власника майна та його представника. Також представник власника майна подала письмові заперечення на клопотання у яких просила відмовити у задоволенні клопотання, пославшись на таке. Вилучене майно не відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України. Постанова про визнання вилученого під час обшуку майна речовими доказами у кримінальному провадженні не містить відомостей про мотиви щодо кожної з речей на предмет її відповідності тій чи іншій ознаці з числа вказаних у ст. 98 КПК України. Письмові заперечення представника власника майна долучено до матеріалів клопотання.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002031 від 02.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

21.01.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.01.2025 у справі № 752/529/25, 1-кс/752/636/25, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Infinix,темно-синього кольору,IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 PSN НОМЕР_3 в якому були встановлено дві картки мобільних операторів ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 та банківська картка АТ КБ «Приват Банк» НОМЕР_6 .

Постановою слідчого від 21.01.2025 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002031 від 02.07.2024.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, щовилучене під час обшуку майно містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Прокурором у клопотанні доведено, що вищезазначене вилучене під час обшуку майно, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 21.01.2025 в ході проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , а саме на:

-мобільний телефон марки Infinix, темно-синього кольору, IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 PSN НОМЕР_3 , в якому були встановлено дві картки мобільних операторів ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_4 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 ;

- банківську картку АТ КБ «Приват Банк» НОМЕР_6 .

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1