Провадження №11-сс/801/133/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

слідчого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_6 в інтересах власниці майна ОСОБА_9 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000875 від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Клопотання слідчого про арешт майна мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа чоловічої статі, яка представлялась навмисно вигаданими анкетними даними як ОСОБА_10 , ввійшовши в довіру до ОСОБА_8 , в період часу з червня 2023 року по жовтень 2023 року, придбав у нього, з умови розрахунку у подальшому, низку транспортних засобів, а саме: 1) вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 ; 2) сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 ; 3) вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 ; 4) сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 ; 5) вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 ; 6) сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 з напівпричіпом «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 ; 7) вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 ; 8) легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 ; 9) сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 кошти за які виплачені не були, шахрай отриманими транспортними засобами розпорядився на власний розсуд, з корисливих спонукань.

Здійсненим комплексом слідчих та оперативних заходів було встановлено, що в дійсності, особою, яка представлялась потерпілому ОСОБА_8 як ОСОБА_10 , насправді є раніше неодноразово судимий за шахрайські дії ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З показань потерпілого ОСОБА_8 встановлено, що відповідні договори купівлі-продажу ним складались через ТОВ «ГОЛДЕНКАР», ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» та ТОВ «АВТО ЛІГА ВОЛИНЬ», з якими він працює тривалий час, дані фірми надають послуги з розмитнення та продажу автомобілів. Відповідні договори, після того як ОСОБА_11 увійшов до ОСОБА_8 в довіру, укладались із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були представлені потерпілому ОСОБА_14 як дружина та теща останнього. Отримавши впродовж з червня 2023 року по жовтень 2023 року 10 транспортних засобів, які належали ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , особи, які їх отримали за умови повної оплати за ринковими цінами свої зобов`язання не виконали, автомобілі перереєстрували на інших осіб та таким чином фактично привласнили. Завданий матеріальний збиток, що виражається в несплаті коштів згідно договорів купівлі-продажу на вищевказані транспортні засоби, з показань потерпілого в залишку становить 185 500 Євро та 8 600 доларів США.

Під час досудового розслідування, зібраними матеріалами кримінального провадження, встановлено наступний алгоритм вчинення шахрайських дій, що пов`язані з купівлею-продажем вищевказаних транспортних засобів:

1. 23.06.2023 укладено договір купівлі-продажу № 630 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 17.08.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 105 000 доларів США, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 24.06.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_12 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_13 ; 27.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_16 . За вказаний транспортний засіб розрахунок із потерпілим ОСОБА_8 проведено в повному обсязі.

2. 16.09.2023 укладено договір купівлі-продажу № 31107U0 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , потерпілим переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 30 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 28.09.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 81 999 доларів США, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.09.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_12 ; 18.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_13 ; 10.11.2024 через ТСЦ 0741 на ОСОБА_17 . За вказаний транспортний засіб розрахунок із потерпілим ОСОБА_8 проведено в повному обсязі.

У подальшому, з метою заволодіння транспортними засобами, що належить потерпілому ОСОБА_8 , створивши видимість добросовісного набувача, ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання заволоділи майном потерпілого за наступних обставин.

3. 25.09.2023 укладено договір купівлі-продажу № 965 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 07.10.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 110 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 26.09.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_12 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_13 ; 23.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_18 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

4. 02.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 4524U7 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 31 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 03.10.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_12 ; 21.02.2024 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_13 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

5. 12.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 1034 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 07.12.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 90 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 12.10.2023 через ТСЦ 8043 на ОСОБА_12 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_13 ; 27.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_19 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

6. 16.10.2023 укладено договори купівлі-продажу № 4524U7 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_13 (покупець), предметом якого був сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 37 500 Євро та № 47 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_13 (покупець), предметом якого був напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 38 500 Євро. Дані транспорті засоби в складі потерпілим ОСОБА_8 передані ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв). Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим:

- сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 вже 29.02.2024 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 36 500 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_13 ; 15.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_20 ; 01.05.2024 через ТСЦ 7141 на ОСОБА_21 ; 07.09.2024 через ТСЦ 1843 на ОСОБА_22 . За транспортний засіб шахрай з потерпілим ОСОБА_8 не розрахувався та повертати кошти потерпілому наміру не мав;

- напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , завідомо не виконавши обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_13 ; 15.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_20 . За транспортний засіб шахрай з потерпілим ОСОБА_8 не розрахувався та повертати кошти потерпілому наміру не мав.

За дані транспортні засоби ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

7. 02.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 2265 між ТОВ «АВТО ЛІГА ВОЛИНЬ» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 42 500 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 19.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_12 ; 24.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_13 ; 05.06.2024 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_23 ; 24.07.2024 через ТСЦ 1242 на ОСОБА_24 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

8. 19.10.2023 укладено договір комісії № 6508/23/1/010440 між ТОВ «П.О.С.Т.» (комісіонер) та ОСОБА_15 (комітент). Предметом даного договору був належний дружині потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_15 , транспортний засіб легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , який потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв). Як показав потерпілий ОСОБА_8 , ОСОБА_11 вже увійшовши у довіру, під приводом, співпраці, доброзичливості та дружніх відносин між ними, повідомив, що в нього в Іспанії ніби то є якийсь товариш, який має електрокар «Тесла», для обміну на автомобіль зі звичайним двигуном. Під приводом цього, автомобіль дружини потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_15 , а саме «MAZDACX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , оцінений в 30 000 Євро, було домовлено обмінятись через ОСОБА_11 на електрокар «Тесла» вартістю 38 000 Євро з відповідною доплатою. Отримавши в такий спосіб, а саме укладенням договору комісії легковий автомобіль «MAZDACX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 20.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_25 ; 24.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_26 ; 25.10.2023 через ТСЦ 3246 на ОСОБА_27 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 в обмін домовлений транспортний засіб не надали та привласнили майно його дружини ОСОБА_15 .

9. 27.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 44487 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_12 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_11 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 25 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 24.02.2024 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 23 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 27.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_12 ; 16.01.2024 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_13 ; 23.02.2024 через ТСЦ 7341 на ОСОБА_9 . За транспортний засіб ОСОБА_11 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

У ході досудового розслідування також було встановлено, що за вчинення аналогічних злочинів, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , СУ ГУНП в Київській області 19.11.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та 20.11.2024 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

У зв`язку з виявленням під час огляду вказаних вище речей, є достатні підстави вважати, що вони відповідно до п. 1, п. 3, ч. 2 ст. 167 КПК України є використаними як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Арешт вказаних транспортних засобів, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року клопотання тимчасово виконуючого обов`язки старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 задоволено частково.

Накладено арешт на :

- вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , який від 23.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_18 ;

- сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 , який від 21.02.2024 через ТСЦ 8046 зареєстрований за ОСОБА_13 ;

- вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , який від 27.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_19 ;

- сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , який від 07.09.2024 через ТСЦ 1843 зареєстрований за ОСОБА_22 ;

- напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , який зареєстрований за ОСОБА_18 ;

- вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 , який від 24.07.2024 через ТСЦ 1242 зареєстрований за ОСОБА_24 ;

- легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , який від 25.10.2023 через ТСЦ 3246 зареєстрований за ОСОБА_27 ;

- сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , який від 23.02.2024 через ТСЦ 7341 зареєстрований за ОСОБА_9 , шляхом заборони їх власникам та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даними транспортними засобами, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно них реєстраційних дій.

Вищевказані транспортні засоби залишено на відповідальне зберігання їх власникам.

У решті вимог клопотання відмовлено.

Постановлене рішення мотивоване тим, що наявні достатні правові підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, з метою його збереження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Накладення арешту на даному етапі досудового розслідування у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження і переслідує легітимну мету.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі з поданими до неї доповненнями адвокат ОСОБА_6 в інтересах власниці майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб, а саме сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , який від 23.02.2024 через ТСЦ 7341 зареєстрований за ОСОБА_9 , шляхом заборони власнику та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даним транспортним засобом, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно нього реєстраційних дій.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що ОСОБА_9 не є першим покупцем автомобіля, і придбала його у ОСОБА_13 , а не безпосередньо у потерпілого ОСОБА_8 та в ОСОБА_11 . Слідчим та прокурором не доведено, що майно, на яке накладається арешт, являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Слідчий суддя, накладаючи арешт, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_9 .

Також звертає увагу на те, що клопотання про арешт автомобіля подано тимчасово виконуючим обов`язки старшого слідчого СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_5 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, у якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор. За таких обставин, вважає, що лише з цих підстав слідчий суддя мав відмовити в задоволенні цього клопотання, оскільки із зазначенням клопотанням звернулася неповноважна особа, слідчий а не прокурор. Погодження прокурором клопотання слідчого свідчить лише про особисте подання такого клопотання слідчим, і може свідчити про те, що прокурор погодився з думкою слідчого та підтримав її, однак не може свідчити про подання такого клопотання лише прокурором.

Крім цього, в апеляційній скарзі заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки йому не було надіслано копію повного тексту судового рішення, тому він був необізнаний з мотивами постановленого рішення, незважаючи на подану заяву від 09.01.2025.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 просив поновити строк на апеляційне оскарження, підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_7 заперечували щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями, просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, оскільки вона відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав позицію прокурора, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями та заперечував щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власниці арештованого майна, який підтримав подану ними апеляційну скаргу з доповненнями, просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора та слідчого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вважали оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, потерпілого, який також погодився з позицією прокурора та слідчого, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з поданими доповненнями, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Статтею 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно, поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

З матеріалів провадження вбачається, що 09.01.2025 клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за участі адвоката ОСОБА_6 , мотивуючи своє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, адвокат зазначив, що він був необізнаним з мотивами оскаржуваного рішення, оскільки йому не було надіслано копію повного тексту ухвали, незважаючи на подану ним заяву від 09.01.2025.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Belletv. France), Series A№ 333-B, crop. 42, пункт 36).

З огляду на викладене, а також на необізнаність адвоката з мотивами ухваленого слідчим суддею рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин, а тому вимоги апелянта щодо поновлення строку апеляційного оскарження підлягають до задоволення.

Згідно з ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно відповідає в повному обсязі.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, у тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, задовольняючи частково клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб, а саме сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , який від 23.02.2024 через ТСЦ 7341 зареєстрований за ОСОБА_9 , шляхом заборони власнику та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даним транспортним засобом, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно нього реєстраційних дій, слідчий суддя виходив з того, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000875 від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів, доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна і невідповідність його критеріям ст. 98 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах судового та кримінального провадження.

Так, зі змісту клопотання слідчого вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Установлено, що постановою тимчасово виконуючого обов`язки старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 від 25.12.2024 вказаний вище транспортний засіб визнаний речовим доказом.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а тому слідчий суддя дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчого, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що транспортний засіб, є речовим доказом.

Так, з матеріалів судового та кримінального провадження вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, враховуючи обставини кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, є необґрунтованими, оскільки вказане майно в повній мірі відповідає ознакам речового доказу і містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи про неуповноваженого суб`єкта звернення з клопотанням про накладення арешту із посиланнями на ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Так, вимоги до клопотання про арешт майна та особи, яка може звернутися з ним, закріплені спеціальною нормою - ст. 171 КПК України, згідно з якою з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач (ч. 1).

Приписи статті 64-2 КПК України визначають правовий статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна в кримінальному провадженні. Зокрема, ч. 2 ст. 64-2 КПК України регулює не питання арешту майна, тим паче вимоги до уповноваженої особи на звернення з ним, на що опирається представник власниці майна, а вказує на момент, з якого фізична або юридична особа набуває статусу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Доводи про те, що власниця майна ОСОБА_9 є добросовісним набувачем транспортного засобу та не є підозрюваною у кримінальному провадженні також не є підставою для скасування арешту майна, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Щодо доводів про те, що слідчий суддя, накладаючи арешт, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_9 , то колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є надмірним для власниці майна та порушує її права, з огляду на фактичні обставини, які підлягають перевірці під час досудового розслідування щодо обставин вчинення шахрайства.

У даному провадженні арешт було накладено слідчим суддею на транспортний засіб шляхом заборони власниці та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даним транспортним засобом, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно нього реєстраційних дій. При цьому арештоване майно залишено на відповідальне зберігання власниці. Обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені стоками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Доказів на підтвердження негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для власниці апелянтом надано не було.

Відповідно у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки відповідно до ст. 28 КПК України не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, власниця майна не позбавлена права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Зрештою доводи апеляційної скарги про відсутність правової підстави для накладення арешту на майно, є непереконливими, оскільки спростовуються змістом клопотання про арешт майна, яке на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 171 КПК України, дослідженими під час апеляційного розгляду матеріалами судового та кримінального провадження, а також змістом оскаржуваного судового рішення.

В апеляційній скарзі містяться також і інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів, оскільки не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні та не можуть бути самостійною підставою для скасування арешту майна.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених у ній висновків не спростовують. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах власниці майна ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_6 в інтересах власниці майна ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3