Справа №290/1717/24
УХВАЛА

04.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника

малолітнього потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника малолітнього

потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання прокурора відділу 09/2 Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду міста Житомира перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000000530 від 19.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч. 2 ст.115 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 07.01.2025 р. обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 07 березня 2025 року включно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, яке мотивовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України. Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.115 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцаті років або довічне позбавлення волі. Про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_6 переховуватися від суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК свідчать вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_6 , знаходячись на волі може здійснювати вплив на свідків з метою зміни (відмови) останніх від показів, оскільки частина свідків перебувають у родинних, дружніх, товариських та сусідських відносинах з обвинуваченим та проживають в одному з ним населеному пункті, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КК України свідчить той факт, що ОСОБА_6 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та звільненим від відбування покарання з випробуванням на підставі с. 75 КК України, знов вчинив умисний злочин.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 та представник малолітнього потерпілого адвокат ОСОБА_9 , підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вчиненню дій, передбачених п.п. 1-5 частини 1 статті 177 КПК України. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені п.п. 1-12 статті 178 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя або суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного(обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризику переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення нового кримінального правопорушення.

Щодо ризику переховуватися від суду, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, є злочином проти життя і здоров`я особи з кваліфікованим складом, за вчинення якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, у тому числі і довічне позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_6 на свідків, з якими він має дружні, товариські та сусідські відносини, проживаючи на момент затримання в одному з ними населеному пункті, та потерпілих з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань, оскільки вони

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то колегія вважає, що цей ризик є наявним, оскільки раніше ОСОБА_6 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення і звільнено від відбування покарання з випробуванням, і новий злочин він вчинив протягом іспитового строку.

З встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження продовження строку застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_6 не належить до цього переліку осіб.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання колегії суддів, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам. Про це свідчать обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , зокрема, спосіб вчинення злочину та його особливо тяжкі наслідки.

Окрім встановлених ризиків, суд враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає ОСОБА_6 розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, ч. 3 ст. 315, ст.ст. 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 травня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3