1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1397/25 1-кс/335/570/2025
13 лютого 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, оператора-мінометника 49 окремої штурмової бригади військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», неодруженого, такого, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
13.02.2025 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні начальником Мелітопос=льського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.
Зокрема, органом досудового розслідування встановлено таке.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.
Відповідно до «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів з гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів» передбачено порядок отримання дозвільних документів на придбання бойових припасів.
Так, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаючи про те, що для придбання даних предметів необхідний передбачений законом дозвіл, у невстановлений досудовим слідством час придбав:
- 2 реактивних осколкових гранати іноземного виробництва для РПГ-7, з під`єднаними маршаловими двигунами;
- ?14 корпусів ручних гранат, з яких 8 шт. РГД-5 та 6 шт. Ф-1;
- ?одноразовий гранатомет іноземного виробництва з маркуванням М4740-100304;
- ?РПГ одноразового користування іноземного виробництва з маркуванням на корпусі BUL SPING-AP T-1-23 RDX;
- ?Два цинку з набоями 5.45, по 1080 набоїв у кожному;
- 5 підривачів типу УЗРГМ, які відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-25/1865-ВТХ від 23.01.2025 являються бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2) промислового виготовлення, які до бойових припасів не відносяться, але являються самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі заряди ініціюючої вибухової речовини ТНРС масою 0.1 г, азид свинцю масою 0.2 г та бризантної вибухової речовини підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г, кожен, усвідомлюючи, що зазначені предмети є вибуховими пристроями, ОСОБА_4 , маючи умисел на зберігання вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, залишив при собі вказані предмети, які в подальшому зберігав за адресою свого тимчасового мешкання: АДРЕСА_2 .
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обґрунтовується наявністю ризику, зазначеного у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання не заперечували.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
На підтвердження обґрунтованості підозри слідчий та прокурор надали в копіях відповідні докази: протокол обшуку від 23.01.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; протокол допиту свідка ОСОБА_12 ; Висновок експерта № СЕ-19/108-25/1865-ВТХ від 23.01.2025.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Як було встановлено з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція цієї статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.
Отже, є підстави вважати, що розуміючи суворість та невідворотність покарання, підозрюваний може ухилитись від досудового розслідування та у подальшому від суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
На переконання слідчого судді, у урахуванням особи та біографії підозрюваного, способу його життя, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде співмірним ступеню вказаних вище ризиків.
З урахуванням того, що повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_4 23.01.2025, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні спливає 23.03.2025, а тому запобіжний захід не може перевищувати вказаного строку.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-179, 194, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, починаючи з 13.02.2025 і до 23.03.2025 включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
1) прибувати до слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУ НП в Запорізькій області за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Запоріжжя та Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора, або суду.
3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання.
Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вказаних у цій ухвалі обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений о 10 год. 00 хв. 14.02.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1