ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/5025/22 Номер провадження 11-кп/814/523/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000739 від 03.11.2018, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , в його інтересах захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 13.10.2023 відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Б - Сєті Пристінського району Курської області, є громадянином України, розлучений, пенсіонер, зареєстрований таким, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду 15.08.2022, близько 00:20 год, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 перебував разом зі своїм сином ОСОБА_11 в коридорі квартири АДРЕСА_3 , за місцем спільного проживання, де у них відбувся конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого у ОСОБА_9 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Того ж дня, близько 00:25, ОСОБА_9 , реалізуючи свій умисел, спрямований на вбивство, діючи умисно, перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_3 , в ході виниклого конфлікту, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , з мотивів особистих неприязних стосунків, використовуючи у якості знаряддя злочину ніж, який ОСОБА_9 взяв правою рукою з шафи в спальній кімнаті, замахнувшись декілька разів вказаним ножем в бік потерпілого, наніс ОСОБА_11 один удар в ділянку грудної клітини зліва, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудної клітини на бічній поверхні грудної клітини зліва, яке зумовило розвиток загрозливого для життя стану - кровотечу в плевральну порожнину, яка призвела до крововтрати та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, та другий удар в область лівого плечового суглобу, чим спричинив непроникаюче колото-різане поранення по задній поверхні лівого плечового суглобу, яке має ознаки легкого тілесного ушкодження.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці.

Прокурору своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий, яким останнього засудити за ч.1 ст.115 КК на 9 років позбавлення волі.

Зазначає, що обвинувачений вину у вчиненому визнав частково та не розкаявся.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ст.119 КК України, призначивши відповідне покарання.

Необхідність такої кваліфікації дій ОСОБА_9 захисник мотивує тим, що ініціатором бійки був саме загиблий, який напав на обвинуваченого, а тому останній розмахував ножем щоб налякати загиблого та не мав наміру позбавляти його життя

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 містить аналогічні апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового розгляду з приводу заявлених апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Факт конфлікту між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, ніким із учасників не оспорюється.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у вчиненому діянні визнав частково, зазначив, що не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , проте не заперечував факт конфлікту між ним та потерпілим, а також використання обвинуваченим під час цього конфлікту ножа як засобу захисту від потерпілого.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про відсутність умислу на вбивство спростовуються таким.

У постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 09.09.2021 у справі № 361/2548/18 зазначено, що ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

На відміну від умисного вбивства, специфіка вбивства з необережності, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 119 КК, полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Тобто, вбивство з необережності має місце лише при поєднанні усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання його суспільно небезпечних наслідків.

Вирішуючи питання про наявність у протиправному діянні ОСОБА_9 суб`єктивної сторони, суд ретельно проаналізував його показання та показання свідків щодо взаємин обвинуваченого з потерпілим, які передували події злочину та мали систематичний конфліктний характер, спосіб вчинення, засоби злочину, а саме спричинення ОСОБА_9 ножового поранення, що свідчить про їх мобілізованість, усвідомленість та цілеспрямованість і разом із іншими, встановленими обставинами, спростовують твердження обвинуваченого про необережний характер заподіяння смерті потерпілій.

При цьому потерпіла ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_11 та обвинувачений є сином та батьком, між ними постійно сварилися та вчиняли бійки. Ініціаторами конфліктів були як батько так і син.

Також ОСОБА_9 не заперечував про наявність конфлікту з потерпілим, який мав місце незадовго до події злочину, що підтвердила свідок ОСОБА_13 .. Вказане також може свідчити про наявність умислу у ОСОБА_9 на вбивство потерпілого на ґрунті тривалих неприязних відносин та віктимної поведінки потерпілого.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_14 умислу на заподіяння ним смерті потерпілому спростовуються також даними, відображеними у висновку судово-медичної експертизи 10-12/908-ДМ/22 від 06.10.2022, згідно якого довжина зануреної частини клинка колюче-ріжучого знаряддя, яким були нанесені поранення, приблизно 9 см, що свідчить про значну силу удару.

Враховуючи викладене вище, твердження апелянтів про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є безпідставними, оскільки підставою кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 119 КК України може бути лише обґрунтований висновок про психічне ставлення обвинуваченого до заподіяння смерті потерпілому у формі необережності. З огляду на встановлені судами обставини, підстави до такого висновку в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Тому, враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким та потягло за собою смерть людини; конкретні обставини справи; особу обвинуваченого, який є пенсіонером, особою похилого віку, вину визнав частково; відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставин що обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурору у своїй апеляційні скарзі, відсутні.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 408 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 та перекваліфікації його дій, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах строни захисту, та підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги сторони захисту та обвинувачення не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , в його інтересах захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 13.10.2023 відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4