Провадження № 11-сс/811/1797/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 , звернувся з клопотанням до слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Подане клопотання мотивував тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №239 від 07 вересня 2022 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_6 , призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_1 .

Зазначав, що, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 01 листопада 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до 03 грудня 2024 року.

Відтак, у період з 01 листопада 2024 року по 03 грудня 2024 року солдат ОСОБА_6 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином наголошував, що солдат ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він під час проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 01 листопада 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до 03 грудня 2024 року.

Повідомляв, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може продовжувати свою злочинну діяльність, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, чинити тиск на свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інші кримінальні правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 10 років, що унеможливлює запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного Регіону ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Львівській установі виконання покарань (№ 19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з моменту оголошення ухвали о 15-40 годині 03 грудня 2024 року до 15-40 години 31 січня 2025 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 , заставу в розмірі 70 прожиткових мінімуму для працездатних осіб в сумі 211 960 грн. гривень .

У випадку внесення вказаного розміру застави, на відповідний рахунок, ОСОБА_6 , звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на підозрюваного ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині визначення розміру застави, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Повідомляє, що ОСОБА_6 самостійно мобілізувався в липні 2022 року до ЗС України, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки до листопада 2024 року, внаслідок психоемоційних розладів (почуття страху та вини перед товаришами) самовільно покинув військову частину, самостійно прибув до правоохоронних органів з приводу самовільного залишення військової частини, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є одруженим, має на утриманні малолітню дитину, має міцні соціальні зв`язки із сім`єю.

Звертає увагу, що грошове забезпечення сім`ї ОСОБА_6 становить близько 26 тис. грн. та складається із його доходів та доходів дружини.

Зазначає, що визначений розмір застави не відповідає ризикам та є завідома непомірним для підозрюваного, не відповідає його майновому стану.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002329 від 3 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 01 листопада 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до 03 грудня 2024 року.

Відтак, у період з 01 листопада 2024 року по 03 грудня 2024 року солдат ОСОБА_6 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

3 грудня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

3 грудня 2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді триманням під вартою .

3 грудня 2024 року клопотання слідчого було слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова задоволено частково.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, дослідив усі обставини справи та прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідивши фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, враховуючи міру покарання, яка загрожує підозрюваному він може: переховуватись від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та вчинити новий злочин, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (211 960 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні застави слідчим суддею надано оцінку відповідним обставинам, враховано майновий стан підозрюваного та його сім`ї, особу підозрюваного, який раніше не судимий, а також те, що він самостійно прибув до правоохоронних органів з приводу самовільного залишення військової частини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підозрюваний сплатив визначений розмір застави. Окрім того, чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на підозрюваного, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Наявність тих обставини, що ОСОБА_6 самостійно мобілізувався в липні 2022 року до ЗС України, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки до листопада 2024 року, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є одруженим, має на утриманні малолітню дитину, має міцні соціальні зв`язки із сім`єю, хоча такі мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 3 грудня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4