Справа № 699/338/25
Номер провадження 1-кп/699/72/25
УХВАЛА

щодо запобіжного заходу

11.03.2025 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією клопотання стосовно продовження запобіжного заходу у межах кримінальному провадженні № 0001605 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

На розгляді у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001605 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Зміст обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_4 близько 05 год. 30 хв. 12 грудня 2024 року, перебуваючи у приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після спільного розпиття алкогольних напоїв із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , під час словесної суперечки, що виникла на ґрунті словесних образ ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_4 , умисно, усвідомлюючи небезпеку своїх дій та передбачаючи суспільну небезпечність наслідків у вигляді біологічної смерті ОСОБА_7 і бажаючи її настання, розуміючи причинний зв`язок між своїми діями та наслідками, з метою вбивства, схопив зі столу кухонний ніж, яким умисно завдав один удар в шию потерпілої, спричинивши останній тілесні ушкодження не сумісні з життям, від яких вона померла на місці.

Згідно з висновком експерта № 05-11-02/105 від 20.01.2025 смерть ОСОБА_7 настала від крововтрати, яка виникла в результаті кровотечі при травмі шиї із колото-різаною раною шиї та ушкодженням судин шиї, надгортанника, стінок гортані, яка утворилася від дії знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 11.03.2025.

До матеріалів справи через канцелярію суду надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У клопотанні зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; запобігання незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення у клопотанні зазначала, що при продовженні застосування запобіжного заходу необхідно врахувати тяжкість можливого покарання та те, що жоден із більш м`якших запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, зокрема зазначив, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив клопотання задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_6 , яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, просила запобіжний захід обвинуваченому залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений також не заперечував свою причетність до інкримінованого правопорушення, повідомив, що вони з померлою разом вживали алкоголь. Вона його вдарила, а він схопив ніж і вдарив ним її. Зазначив, що вбивати ОСОБА_7 наміру не мав, так сталося.

Також ОСОБА_4 зазначив, що проживав у АДРЕСА_2 . Будинок фактично перебуває у його власності, але він не оформив право власності на нього. У селі він має багато знайомих, товаришував з багатьма. Там у нього жив брат, але він зараз в ЗСУ. Інших родичів у селі не має. Він офіційно одружений, однак фактично із 2005 року з дружиною не проживає та не спілкується. Обвинувачений жив за рахунок тимчасових підробітків. Також ОСОБА_4 підтвердив, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, думки учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наступне.

Частиною 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

12.12.2024 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 13.12.2024 йому оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2024 відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 09.02.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.02.2025 обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.03.2025.

03.03.2025 прокурором скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001605 від 12.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Підготовче судове засідання по справі призначено на 11.03.2025.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд зазначає, що дана категорія може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що раніше, в передбаченому законом порядку, слідчим суддею як судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри.

Проте, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України").

Щодо наявності ризиків.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Досліджуючи матеріали клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення захисника, обвинуваченого та допитаних свідків, а також відомості про особистість обвинуваченого, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне зазначити таке:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтований тяжкістю можливого покарання, а також тим, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності передбачених ч. ч. 2,3 ст.185 КК України та за вчинення кримінального правопорушення проти життя і здоров`я передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України кваліфікуються як тяжкі злочини; також зазначено, що ОСОБА_4 не має стійких соціальних зав`язків, ніде не працює тому ніщо його не утримає на одному місці;

- ризик незаконно впливати на свідків обґрунтовано тим, що указані свідки безпосереднього судом не допитувалися, а обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлює невідворотність покарання у вигляді реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, може здійснювати погрози, підкуп, умовляння свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, схиляння їх до дачі неправдивих показань. З огляду на те, що склад інкримінованого злочину полягає у позбавленні життя іншої особи, об`єктивна сторона кримінального правопорушення яке інкримінується ОСОБА_4 полягає в діяннях особи, що перебувають причинному зв`язку між злочинними діями і злочинними наслідками прокурор вважає, що ОСОБА_4 спроможний до здійснення злочинних дій;

- ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином мотивовано тим, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому обізнаний у способах та методах ведення судового слідства, тому може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Жодних доказів на підтвердження наявності фактів переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також імовірності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином до клопотання не надано. У судовому засіданні прокурор не зміг назвати жодного подібного факту.

Також суд звертає увагу, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, на стадії судового розгляду не може саме по собі свідчити про наявність ризику переховуватися від слідства та суду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного/ обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізі можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

У даному випадку відсутні підстави вважати, що такий ризик переховування від суду взагалі існує.

Водночас, особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення інкримінованого правопорушення, а після цього до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перебування під вартою об`єктивно унеможливлювало спілкування обвинуваченого зі свідками. З огляду на викладене суд вважає, що ризик впливу на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні існує.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про доведення прокурором наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст 177 КПК України, а саме ризику впливати на свідків (у тому числі шляхом вмовлянь), у даному кримінальному провадженні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

У клопотанні прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам.

Ураховуючи зміст обвинувачення та наявність вищевказаного ризику, беручи до уваги спосіб життя ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов висновку що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному випадку є обґрунтованим.

Ці висновки не суперечать вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У даному випадку неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обумовлюється об`єктивними причинами неможливості усунення негативного впливу ризиків його неналежної поведінки.

Пунктом 1 частини 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, ураховуючи обставини інкримінованого правопорушення, слідчий суддя вважає за можливе не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-178, 181, 183, 194, 202, 331, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, утримуючи його в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 234.

Строк дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з дати її ухвалення, тобто з 11.03.2025 до 09.05.2025.

Зобов`язати працівників Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області повідомити родичів (у разі відсутності близьких осіб) ОСОБА_4 про продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виконання ухвали покласти на Звенигородський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії ухвали.

СуддяОСОБА_1