Справа № 544/2/25
пров. № 1-кс/544/3/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року м. Пирятин

Слідча суддя Пирятинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду м.Пирятин по вул. Соборна, 41, клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Могилевщина Пирятинського району Полтавської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із базовою середньою освітою, не працюючого, перебуває на військовому обліку, раніше не судимого,

Підозрюваний ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України не затримувався,

У С Т А Н О В И Л А:

До слідчої судді Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділенням ВП №1 Лубенського РВП проводиться досудове розслідування y кримінальному провадженні №0000407, відомості щодо якого 02.10.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст.153 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням установлено, що починаючи з 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала проживати спільно із вітчимом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , братом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто перебували у сімейних відносинах.

01 жовтня 2024 року, в період часу з 15 год 00 хв по 16 год 00 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою задоволення статевої пристрасті, вирішив вчинити дії сексуального характеру щодо неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка приходиться йому падчеркою та є дитиною-інвалідом, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру щодо неповнолітньої, не пов`язаних з проникненням в тіло, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , у веранді будинку ближче до виходу, за вищезазначеною адресою, поряд із неповнолітньою ОСОБА_7 , обхопив її руками позаду за тулуб, та знаходячись спиною до дверей, силоміць потяг її з будинку до приміщення літньої кухні. Затягнувши неповнолітню в середину літньої кухні, ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_7 на диван та наказав їй роздягнутися, однак остання відмовилася. Після цього ОСОБА_6 , стоячи над ОСОБА_7 , яка сиділа на дивані обличчям до нього, схопив її лівою рукою за зап`ясття обох рук і став таким чином утримувати, не даючи їй змоги піти. При цьому іншу свою руку ОСОБА_6 засунув під одяг неповнолітньої та став нею торкатися до її геніталій та грудей. Після цього ОСОБА_6 , відпустивши руки неповнолітньої, зняв із себе штани, оголивши свій статевий орган, та став вимагати від неповнолітньої ОСОБА_7 торкатися до нього. В цей час неповнолітній ОСОБА_7 , яка весь час намагалася втекти, вдалося нанести ОСОБА_6 один удар коліном в живіт та вибігти з літньої кухні. Але ОСОБА_6 наздогнав її, коли вона забігла в будинок, та, схопивши її за капюшон кофти, потяг до себе, після чого наніс один удар рукою по голові останньої та став погрожувати їй застосуванням фізичною розправою у разі повідомлення нею про його домагання матері чи будь-кому іншому.

У зв`язку з перенесеним насильством неповнолітня ОСОБА_7 зазнала негативних змін в структурі її особистості, з переживанням острахів за своє життя, здоров`я, майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття пригніченості, незахищеності, вразливості, з порушенням якості життя, що свідчить, що вона зазнала психологічних (моральних) страждань.

Крім цього, у даний час неповнолітня ОСОБА_7 також виявляє ознаки ситуаційно обумовлених невротичних розладів у вигляді розладів адаптації з легко вираженою, переважаючою тривожно-дизсомнічною симптоматикою. Час виникнення вказаних розладів адаптації, клінічне наповнення, фабула переживань дозволяють прийти до висновку, що вказаний психічний розлад (розлади адаптації) виник внаслідок протиправних дій скоєних проти неї.

27.12.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 153 КК України. Вина ОСОБА_11 y скоєнні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків кримінального провадження, а також продовжити кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, а тому з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, відсутності в нього постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, виникає обгрунтоване припущення про можливе ухилення (переховування) від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Більше того, на виконання вимог ст.23 КПК України щодо безпосередності дослідження судом показань свідки та потерпіла кримінального провадження у судовому засіданні на теперішній час не допитані, що свідчить про можливість незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні. Потерпіла ОСОБА_7 , а також свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 є членами родини підозрюваного ОСОБА_6 , а тому існують обгрунтовані підстави вважати, що підозрюваний буде тиснути на потерпілу та свідків шляхом умовлянь, залякування, застосування погроз або насильства, з метою зміни ними показань на його користь під час досудового розслідування та судового розгляду.

Встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_7 , передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Будучи допитана як потерпіла неповнолітня ОСОБА_7 показала, що крім вищезазначеного випадку домагання її зі сторони вітчима, мав місце інший аналогічний випадок влітку 2024 року. Про вказаний випадок вона розповіла матері ОСОБА_8 , однак та ніяких заходів не вжила та до поліції про вказаний випадок не повідомила.

Окрім того, будучи допитана як свідок сестра ОСОБА_13 - ОСОБА_9 показала, що в грудні 2023 року ОСОБА_6 вступив із нею у статеві зносини. Тоді вона до поліції не зверталася, так як їй заборонила її мати ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може продовжити вчиняти щодо ОСОБА_7 кримінальні правопорушення. Окрім того, ОСОБА_6 достеменно відомо, що неповнолітня ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом внаслідок психічного захворювання.

Під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_6 також вчиняв щодо неї домашне насильство, яке виразилося у виді образ, нецензурної лайки, поштовхів. Зазначені обставини обтяжують покарання ОСОБА_6 , та, в свою чергу, вказують на необхідність застосування щодо нього обмежувальних заходів, передбачених ч. 6 ст. 194 КПК України. Але застосування цих заходів фактично є неможливим, так як ОСОБА_6 мешкає з неповнолітньою потерпілою та свідками кримінального правопорушення в одному будинку та продовжує з ними проживати однією сім`єю. Будь-якого іншого житла у власності він не має. Грошових коштів, щоб вийняти собі житло, ОСОБА_6 також не має, тому що не має постійного доходу, а живе за рахунок тимчасових підробітків та за рахунок коштів, які заробляє співмешканка - матір потерпілої.

А тому забезпечити неперебування ОСОБА_6 в місці спільного проживання з неповнолітньою потерпілою можливо лише шляхом його ізоляції.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Левчук проти України», у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права постраждалих, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканість, а тому виселення кривдника із житла повинне розглядатися судовою системою та законодавством, як належний спосіб захисту потерпілих від домашнього насильства. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19, від 12.04.2023 у справі № 374/137/22, від 17.08.2023 у справі № 522/17173/22.

Слідчий за погодженням прокурора вказує на те, що менш суворі запобіжні заходи, що не пов`язані з позбавленням волі, не зможуть запобігти наведеним ризикам.

Особисте зобов`язання не може запобігти наведеним вище ризикам, з урахуванням репутації підозрюваного, відсутності у нього будь-якого місця роботи та міцних соціальних зв`язків, обставин вчинення ним інкримінованого йому злочину підозрюваний самостійно не здатен виконати обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України у випадку їх покладення на нього ухвалою слідчого судді, та потребує контролю з боку сторонніх осіб.

Особисту поруку неможливо застосувати, оскільки до слідчого та прокурора не зверталися особи, в тому числі, які б заслуговували на довіру, з проханням взяти на поруки ОСОБА_6 , оскільки ніхто не наважується поручитися за нього, що негативно характеризує його особистість.

Заставу неможливо застосувати у зв`язку з тим, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Крім того, до слідчого та прокурора не надходило заяв або клопотань від підозрюваного, його захисника, рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок.

Домашній арешт неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_6 зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , а з урахуванням наявності між ними родинних відносин існує реальний ризик впливу на потерпілу та свідків, шляхом залякування та прохань зі сторони підозрюваного до зміни показань на його користь.

Крім того, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та обмежувальних заходів, передбачених ч.6 ст.194 КПК України, є неможливим, адже перебування та проживання підозрюваного, потерпілої та свідків кримінального провадження в одному помешканні призведе до тиску підозрюваного на потерпілу та свідків та неможливості застосування таких обмежувальних заходів, передбачених ч.6 ст.194 КПК України.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали вказане клопотання та просили обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти клопотання, підозру не визнає, посилаючись на те, що такого не було, просив не застосовувати йому тримання під вартою, а застосувати домашній арешт.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання матері підозрюваного, а саме: АДРЕСА_2 .

Прокурор щодо можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту, заперечувала, оскільки такий запобіжний захід не зможе запобігти ризику продовження вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, крім цього будь-яких доказів того, що підозрюваний проживає за іншою адресою у своєї матері не надано.

У судовому засіданні була допитана мати підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_15 , яка пояснила, що її син ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак останнім часом ночує в неї за адресою: АДРЕСА_2 . Документів вона на будинок не має, складала заповіт на доньку, проте остання померла рік назад. Підтвердила, що забере підозрюваного ОСОБА_6 проживати до себе.

Слідча суддя, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, дійшла висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч 2 ст 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000407 від 02.10.2024, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо оцінки слідчим суддею обґрунтованості підозри, то слід зазначити, що вимога обґрунтованої (розумної) підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду (рішення у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32; рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, на даний час повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_12 від 02.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 02.10.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 (журналом судового засідання в режимі конференції) від 15.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 03.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 02.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 03.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 , від 27.11.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 27.11.2024; висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №661 від 29.11.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 27.12.2024, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Враховуючи наведене, слідча суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій, належність та допустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже, про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

При аналізі питання наявності зазначених слідчим ризиків, слідча суддя дійшла висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків слідча суддя враховує те, що ризиками у даному випадку є дії, які можуть вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Так, слідча суддя вважає, що слідчий та прокурор у судовому засіданні довели, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків кримінального провадження, а також продовжити кримінальне правопорушення.

За таких обставин, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідча суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

При цьому, слідча суддя враховує, що сама по собі тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, не є виправданням застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак суворість такого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Також слідча суддя, на виконання вимог ст. 178 КПК України, приймає до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , а саме те, що він офіційно не одружений, не працює, раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, зважаючи, що надані органом досудового розслідування докази про причетність підозрюваного до вчинення злочину є вагомими, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а також доведеність в ході розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а перебування підозрюваного під вартою буде виправданим за вказаних умов та таким, що не порушуватиме принципу пропорційності, та не буде свавільним. На даному етапі досудового розслідування жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти зазначеним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідча суддя не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Натомість, клопотання захисника ОСОБА_5 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою проживання його матері ОСОБА_15 задоволенню не підлягає, оскільки клопотання всупереч вимог ст.201 КПК України, подано захисником не вписьмовому вигляді. Крім цього, доказів того, що підозрюваний ОСОБА_6 дійсно проживає у будинку своєї матері ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 , слідчій судді не надано, як і не надано документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_15 на вказаний житловий будинок.

Керуючись ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 193-197, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя

У Х В А Л И Л А:

у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 02 березня 2025 року включно, без права внесення застави.

Строк тримання під вартою рахувати з 15 години 30 хвилин 02 січня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали невідкладно вручити підозрюваному, його захиснику та прокурору.

Для тримання під вартою підозрюваний ОСОБА_6 підлягає направленню до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 03.01.2025.

Суддя ОСОБА_1