ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/722/25 Справа № 203/1514/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження №0000560 за апеляційною скаргою прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання домашнього арешту, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,

підозрюваного за ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 17 березня 2025 року застосовано стосовно ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт строком до 12 травня 2025 року і покладено обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч.5 ст. 194 КПК України.

Приймаючи рішення слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри та наявність ризиків. В той же час, слідчий суддя врахував дані про особу ОСОБА_7 , а також, що останній підозрюється у вчиненні одного епізоду, тому не знайшов підстав для застосування виключного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що рішення слідчого судді м`яке, так як не взято до уваги, що ОСОБА_7 як працівник правоохоронного органу в змові з групою осіб здійснив продаж заборонених речовин. При цьому, прокурор вказує, що слідчий суддя не належним чином оцінив обставини, перелічені в ст. 178 КПК України, і не врахував вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають утримувати його під вартою; що ОСОБА_7 не одружений, не має утриманців, відсутнє нерухоме майно, тяжкість покарання. Дані обставини свідчать про наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, ховання або спотворення речей чи документів, які мають значення; незаконного впливу на свідків, експерта чи спеціаліста; перешкоджання кримінальному провадженню, що на даному етапі досудового розслідування виправдовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційному суді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.ст.131,132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів провадження видно, що Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві здійснює досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 22 листопада 2024 року за № 0000560, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ч.3 ст. 307 КК України.(а.с10-11)

12 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України.(а.с.134-137)

Відмовляючи у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та обираючи стосовно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вірно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України ухвалив дане рішення.

Так, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні слідчого дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, яка підтверджується доданими до клопотання матеріалами, та відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Також, є вірними посилання в клопотанні слідчого щодо наявності ризиків, передбачених п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення відповідальності, враховуючи тяжкість покарання за якими підозрюється ОСОБА_7 . При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є свідками/ потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Разом з цим, наявний і ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, можливого перешкоджання кримінальному провадженню, враховуючи, що підозрюваний є працівником правоохоронного органу, можу бути обізнаний з методами проведення досудового розслідування.

На переконання апеляційного суду зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі, які мають значення для кримінального провадження є недоведеними, а обставини наведені в клопотанні не обгрунтованими. Крім цього, з матеріалів видно, що на даний час проведено значну кількість слідчих дій.

Окрім того, в сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення клопотання у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував мету застосування запобіжного заходу та дійшов висновку, що підстав для застосування виняткового запобіжного заходу не має, дослідивши також клопотання слідчого, яким не доведено неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Також слідчий суддя крім наявності ризиків, врахував у сукупності всі обставини, у томі числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, тому дійшов висновку, що наявність вказаних ризиків можливо запобігти застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням зібраних по справі доказів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню встановленого ризиків. На час апеляційного перегляду ОСОБА_7 обов`язків не порушив, так як таких даних не надано.

Доходячи до такого висновку, апеляційний суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, де у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, зазначені прокурором в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків слідчого судді про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, який, на думку колегії суддів, з врахуванням вищезазначеного, є достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання цілодобового домашнього арешту, стосовно ОСОБА_7 підозрюваного за ч.2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4