ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1015/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0002033 від 28.04.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований та проживає за

адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, пред`явленого органом досудового розслідування

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_4 27 квітня 2024 року прийшов в особистих справах до квартири ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виникла суперечка з приводу неналежного ремонту мобільного телефону ОСОБА_4 , якого ОСОБА_4 напередодні передав для ОСОБА_7 .

У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я.

Реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, 27 квітня 2024 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у коридорі квартири ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном останнього, здійснив напад на ОСОБА_7 , а саме, діставши з кишені ніж, наніс ним не менше двох цілеспрямованих ударів в область грудної клітки останнього, чим заподіяв ОСОБА_7 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, ускладнене гемопневмотораксом, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також різану рану на переднє-зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи факт застосування до потерпілого насильства, користуючись його короткочасною дезорієнтацією, подолавши волю останнього до опору, скориставшись тим, що ОСОБА_7 не перешкоджає його злочинним діям та не може чинити опір, дії якого були повністю подавлені вчиненим на нього нападом та заподіяними тілесними ушкодженнями, помітив на підлозі мобільний телефон ОСОБА_7 марки «Meizu M5 Note» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартістю 501,60 грн, який випав з кишені одягу останнього у момент нападу. Вказаний мобільний телефон ОСОБА_4 підняв та поклав до кишені власного одягу, після чого з місця вчинення злочину зник.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 501,60 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

ІІ. Позиції сторін

Прокурор у судових дебатах просив визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього майна, окрім житла.

Захисник просила перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, врахувавши те, що обвинувачений повністю визнав вину у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, розкаявся у вчиненому, просив неодноразово вибачення у потерпілого.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий підтримав позицію захисника обвинуваченого, зокрема і щодо застосування до обвинуваченого положень статей 75, 76 КК України.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

2.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:

1. Протокол огляду місця події від 27 квітня 2024 року, із долученою ілюстративною таблицею.

2. Протокол огляду місця події від 28 квітня 2024 року за участі понятих та спеціаліста, із долученою ілюстративною таблицею щодо вилучення ножа.

3. Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 28 квітня 2024 року. Фактичний час затримання 28 квітня 2024 року, о 14 год. 00 хв. Протокол роз`яснення права на захист із долученою пам`яткою про права та обов`язки підозрюваного.

4. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07 червня 2024 року, а саме з архіву швидкої медичної допомоги. Опис речей і документів, які були вилучені, а саме медична картка стаціонарного хворого.

5. Постанова про призначення експертизи від 07 червня 2024 року, а саме судово-медичної щодо ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, давності їх утворення та яким предметом спричинені.

6. Висновок експерта від 19 червня 2024 року № 042-953-2024, відповідно до якого встановлено, що на момент звернення за медичною допомогою і у подальшому при проведенні клінічних, інструментальних досліджень, оперативного лікування у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва (згідно з клінічними даними, рана грудної клітки зліва по середнє-пахвовій лінії розмірами 1,5*1,0 см, рановий канал направлений знизу догори та у середину, описаний рубець є наслідком загоєння після хірургічного лікування - розширення рани), ускладнений гемопневмотораксом; б) різана рана на переднє-зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині (описаний рубець є наслідком її загоєння). Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від двох дій травмуючого предмету (предметів), якому (яким) притаманні колюче-ріжучи властивості. Морфологія виявлених тілесних ушкоджень, а також часові дані, наведені у медичній документації, дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто 27 квітня 2024 року, до 19 год. 04 хв. Відповідно до пп. 2.1.2 та 2.1.3(й) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, виявлене тілесне ушкодження, вказане у п. а) цього Висновку відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок за місцем утворення ран будь-якої етіології спостерігається у строк понад 6, але менш ніж 21 добу, тобто власне цей строк відображає тривалість розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеня тяжкості. Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. За таких обставин, є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження, вказане у п. б) цього Висновку відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до пп. 4.6 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

7. Постанова про призначення експертизи від 20 травня 2024 року, а саме експертизи холодної зброї.

8. Висновок експерта від 19 червня 2024 року № СЕ-19/111-24/35659-ХЗ, відповідно до якого, наданий на дослідження ніж не відноситься до холодної зброї.

9. Постанови про визнання речовими доказами від 01 травня 2024 року та 03 травня 2024 року предмета, зовні схожого на ніж, та трьох мобільних телефонів - «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , Samsung C5, білого кольору, та Samsung Duos, рожевого кольору, що передані до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 150499, квитанція № 007518).

10. Отримані на запит органу досудового розслідування - копія картки виклику швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 27 квітня 2024 року за № 359937, та копія картки виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 110/о) від 27 квітня 2024 року за № 9937 на ім`я ОСОБА_7 .

11. Протокол огляду предметів від 30 квітня 2024 року, якими були три мобільні телефони, що надалі визнані речовими доказами, із долученою ілюстративною таблицею.

12. Постанова про проведення товарознавчої експертизи від 10 червня 2024 року щодо вартості мобільного телефону «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 . Висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 19 червня 2024 року № 3048/24, із довідкою щодо вартості проведеної експертизи у розмірі 320 грн.

13. Дані про особу обвинуваченого: копія паспорта, вимога щодо притягнення до відповідальності, довідки про те, що не перебуває на обліках у лікарів нарколога чи психіатра.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

Під час їх дослідження сторона захисту не висловила будь-яких зауважень щодо неналежності або недопустимості цих доказів.

2.2 Допит потерпілого, свідків зі сторони обвинувачення та обвинуваченого

2.2.1 Під час свого допиту потерпілий повідомив суд, що обвинувачений попросив його поміняти у його телефоні батарейку. Він це зробив, у нього телефон обвинуваченого заряджався, а у обвинуваченого - ні, через що він до цієї події дав обвинуваченому свій телефон Samsung. У день події обвинувачений вибив двері та заподіяв йому тілесні ушкодження ножем-метеликом.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду, доповнив, що ремонтував телефон обвинуваченому десь за два тижні до бійки, що відбулась між ними. Бійка відбулась за його місцем проживання - АДРЕСА_2 . У день події обвинувачений вибив двері та між ними почалась бійка. Ніж був у кармані обвинуваченого. Ніж був у вигляді ножа-метелика. Перший удар обвинувачений наніс йому ножем в область серця, другий удар нанести не зміг, бо вибили у нього ніж. Після нанесення удару він відчував біль, а обвинувачений підняв його телефон та пішов з житла разом із своїм другом. Обвинувачений тоді забрав три телефона - два своїх та один його, і він на це йому дозволу не давав. Тоді з ним в квартирі був власник та ще двоє осіб, з яких двоє бачили подію. Конфлікт у нього був з обвинуваченим через ремонт телефону. Він також наносив удари обвинуваченому, кулаком в обличчя. Він намагався зупинити обвинуваченого. Під час їх бійки один просто сидів на стульчику, а інший бігав і боявся підійти. Він тоді був одягнений у джинси, чорну рубашку, білі кросівки, його мобільний телефон лежав на ліжку. Після нанесеного йому удару обвинуваченим, його вивели на балкон і він особисто не бачив як ОСОБА_4 забирав його телефон з ліжка, бо йому про це потім сказали свідки. Умислу щодо заволодіння телефоном, який лежав на ліжку, обвинувачений не висловлював. Конфлікт у нього з ОСОБА_4 був через той телефон, який останній надав йому в ремонт.

По завершенню свого допиту потерпілий ОСОБА_7 заявив клопотання суду повернути йому майно, а саме мобільний телефон, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів.

2.2.2 Під час свого допиту свідок ОСОБА_10 повідомив суд, що не дуже добре пам`ятає подію, у той день з приятелем вживав алкогольні напої. Він не пам`ятає чому він свідок у цьому провадженні і нічого з приводу події повідомити не може.

2.2.3 Під час свого допиту свідок ОСОБА_11 повідомив суд, що він знайомий з обвинуваченим, у день події він прийшов близько 9-10 вечора до нього та сказав, що когось підрізав, посидів та пішов. Прийшов у закинутий будинок, адресу якого не пам`ятає. Обвинувачений тоді не уточнював кого саме він порізав. Більше нічого повідомити не може.

2.2.4 Під час свого допиту свідок ОСОБА_12 повідомив суд, що він у день події сидів у своїй кімнаті, потім до нього забіг ОСОБА_13 та кричав, що треба викликати швидку медичну допомогу. Спочатку обвинувачений вибив їм двері, забіг та напав на потерпілого. Тоді бачили у його руках ніж. Коли обвинувачений замахнувся ножем, то зачепився за мотузку і впав, він у цей час забрав того ножа.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнив, що подія відбувалась за адресою - АДРЕСА_2 . За цією адресою проживає він, потерпілий, свідок ОСОБА_14 та ще один чоловік, який був тоді на роботі. Просив, щоб викликали швидку, бачив, що рука у крові. Бійка відбувалась у його кімнаті. Обвинувачений під час конфлікту казав про те, що він дав робочий телефон, а йому потерпілий повернув не робочий телефон. На ножі бачив кров. Коли обвинувачений йшов, то забрав свій телефон. Під час бійки був присутній він та обвинувачений з потерпілим. Не пам`ятає у що саме був одягнений потерпілий та що було у його руках чи кишенях. Потерпілий дав обвинуваченому телефон, а обвинувачений сказав, що телефон не працює, коли йшов, то обвинувачений забрав свій телефон, який був розряджений, але бійка почалась через це.

2.2.5 Під час свого допиту свідок ОСОБА_14 повідомив суд, що у день події, ввечері, обвинувачений вибив двері. Він тоді бачив, що зайшов якийсь чоловік, підрізав ОСОБА_7 , далі він викликав швидку допомогу та поліцію.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнив, що подія відбувалась за адресою - АДРЕСА_2 . Тоді він був у своїй кімнаті, а потерпілий був тоді в іншій кімнаті, який потім зайшов до нього, після того як його підрізав обвинувачений. Спочатку обвинувачений вибив двері. Після того як обвинувачений зайшов у квартиру, то питав де його телефон знаходиться. Потерпілий йому казав, що конфлікт був з обвинуваченим через ремонт телефону.

2.2.6 Під час свого допиту обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що його позиція щодо висунутого обвинувачення не змінилась, він вину визнає частково. Він віддав свій телефон потерпілому в ремонт, потім він йому повернув цей телефон, але він перевірив і телефон всеодно не працював, через що почалась словесна перепалка, яка переросла у бійку, під час якої він дістав ніж та наніс удар потерпілому. Потерпілий після цього вибіг в іншу кімнату, а він взяв телефон, такий самий як у нього.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнив, що подія відбулась у квітні місяці, приблизно о 15-16 год., на вул. Новодарницькій. Два рази він передавав потерпілому свій телефон у ремонт і телефон не працював. Він штовхнув двері і потрапив у квартиру. Коли він прийшов до потерпілого, то у нього з собою був його телефон Samsung. Потерпілий йому давав телефон, тимчасово, на заміну, поки його ремонтував. Коли він прийшов до потерпілого, то поставили його телефон на зарядку, але він не заряджався. Потерпілий йому два рази робив телефон, але не зміг його відремонтувати, а він йому сплачував за ремонт кошти. У нього з собою був ніж звичайний, яким він ріже гранати на ринку. Вдарив потерпілого один раз, коли той лежав на ліжку, а потім їх розборонили, але не пам`ятає хто це був. Потім пішов викликати швидку, взяв той телефон з ліжка, бо думав, що то його телефон. При затриманні у нього виучили всі телефони, яких було три. У день події у нього з собою був його Samsung, коли залишав місце події, то забрав Meizu з ліжка, бо саме такий телефон Meizu він залишав потерпілому в ремонт. Він побачив, що це не його Meizu вже на наступний день, коли до нього поліція прийшла. У квартирі під час бійки був потерпілий та двоє свідків. Він віддав у ремонт потерпілому свій телефон Meizu, а потерпілий дав йому на заміну Samsung, але у нього був і свій Samsung, з яким він тоді був, коли прийшов до житла потерпілого. За ремонт свого телефону він сплатив попередньо потерпілому кошти, але не порушував питання про їх повернення, просто казав потерпілому, щоб він зробив йому телефон, кошти не потрібні. Двері не вибивав, їх штовхаєш і вони відкриваються, там все на мотузці трималось. У нього не було умислу забирати телефон потерпілого, тоді у них все розпочалось з розмови, і коли він йшов з квартири він взагалі не усвідомлював, що забирає телефон потерпілого, бо думав, що то його Meizu. Ніж завжди з ним, бо користується ним на роботі. Він залишив потерпілому на ремонт свій телефон марки Meizu, на заміну від потерпілого отримав Samsung, який залишився вдома, а коли він прийшов до потерпілого 27 квітня 2024 року, то з ним був його інший власний телефон теж марки Samsung. Під час конфлікту з потерпілим він казав, що телефон не працює, бо раніше, того ж дня, він побачив на вулиці потерпілого, який сказав, що відремонтував телефон і покликав зайти до нього додому і забрати його. Надалі, вже знаходячись вже вдома у потерпілого, він поставив свій телефон марки Meizu на зарядку, а він нічого не показував, він подумав, що потерпілий навіть кришку телефона не знімав. Цей телефон Meizu напевно так і лишається досі у потерпілого вдома. Попередньо сплатив потерпілому за ремонт його телефону 800 грн.

2.2.7 За клопотанням прокурора був проведений повторний допит потерпілого ОСОБА_7 , під час якого він відповідаючи на питання учасників судового розгляду повідомив, що обвинувачений надав йому в ремонт свій телефон Meizu, бежевого кольору, а на заміну дав обвинуваченому Samsung, сірого кольору. Коли до нього прийшов обвинувачений 27 квітня 2024 року з приводу ремонту його телефону, то цей телефон перебував у нього вдома, і коли почався конфлікт телефон обвинуваченого був в його кімнаті, на зарядці стояв. Весь конфлікт тривав приблизно 10 хвилин. Телефони його та обвинуваченого марки Meizu незначно відрязняються розміром, були у сірих та бежевих кольорах. Телефон обвинуваченого працював, заряджався. Ініціатором конфлікту був він, бо йому почав погрожувати обвинувачений. Бійку почав він, наніс удар обвинуваченому і попав по ньому. Обвинувачений не висловлював намірів забрати у нього його власний телефон, такого не говорив. Там, де телефони заряджались і лежали на ліжку, де почався конфлікт і завершився бійкою, відбувалось в одній кімнаті. Телефон обвинуваченого працював, батарея показувала 5-10% заряду. Той телефон, що він дав обвинуваченому на заміну - Samsung, коштує приблизно 250 грн. Підтвердив, що отримував попередньо від обвинуваченого кошти за ремонт його телефону Meizu. Конфлікт і бійка почалася через те, що телефон обвинуваченого погано заряджався, а телефон потерпілого добре заряджався. Бійка фактично почалася через те, що на телефон обвинуваченого не поступала зарядка і обвинуваченому це не сподобалось, а саме те, що телефон не заряджається, тому він йому казав змінити зарядний пристрій. Обвинувачений у квартирі 27 квітня 2024 року перебував біля 10 хвилин і не висував вимог щодо повернення сплачених йому коштів.

ІІІ. Мотиви суду, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та кримінально-правова кваліфікацій дій обвинуваченого

3.1 Суд приймає письмові докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження встановлених судом обставин, зокрема процесуальні рішення про затримання особи, про призначення експертиз та ін., що свідчить про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог законності й щодо повноважень під час судового розгляду.

Суд приймає як належні і допустимі докази, які містять інформацію стосовно фактичних обставин провадження, зокрема протоколи огляду місця події, висновок експерта, яким встановлено ступінь тяжкості заподіяних потерпілому ушкоджень, одне з яких відноситься до тяжких.

Водночас за висновком експерта ніж, яким заподіяно тілесні ушкодження потерпілому, та належний обвинуваченому, не відноситься до холодної зброї.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази при визнанні певних предметів речовими доказами, протокол тимчасового доступу до речей і документів, протокол огляду предметів, витребувані копії медичної документації потерпілого тощо.

Суд оцінював вказані докази безпосередньо, а саме провівши під час судового розгляду допит чотирьох свідків сторони обвинувачення, які давали показання під присягою. Судом також була надана можливість сторонам кримінального провадження всебічно брати участь у їх допиті.

З огляду на що, суд вважає показання свідків правдивими, не суперечливими, такими, що розкривають та деталізують обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, спосіб його вчинення та ті наслідки, що настали, не лише з урахуванням письмових матеріалів провадження, зокрема висновку експерта, а й показаннями свідків щодо опису ушкоджень потерпілого, які вони мали можливість бачити безпосередньо та безпосередньо чули початок розмови, з якою обвинувачений потрапив до жита потерпілого, й знали напередодні про конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, який стосувався неякісно проведеного ремонту телефону.

Судом також був допитаний потерпілий, показання якого узгоджуються з показаннями свідків й навпаки.

Обвинувачений давав суду детальні показання щодо події, яка відбулась, його дій, як заподіяв удари, які настали наслідки та його ставлення до вчиненого, не заперечуючи, що заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

3.2 Правозастосування - це здійснювана у процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб`єктів і конкретних випадків в акті застосування норм права.

Суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом, тобто, дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Так, однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Європейської конвенції про захист людських прав та засадничих свобод, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, забезпечила участь для допиту сторонами провадження всіх свідків кримінального провадження, потерпілого, сторона обвинувачення також оголосила й прокоментувала надані суду письмові докази, зібрані у провадженні, отже подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення 27 квітня 2024 року.

Таким чином, суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

3.3 Однак, суд встановив відмінні від органу досудового розслідування суб`єктивні ознаки вчиненого правопорушення, що дає суду підстави зробити інший висновок щодо правильності кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Разом з тим, суд остаточно визначає кваліфікацію, яка має надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

Обвинуваченому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Щодо інкримінованого нападу, то під нападом у складі розбою розуміють умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування, зокрема фізичного, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи. Ці дії характеризуються раптовістю, несподіваністю для потерпілого, короткочасністю, агресивністю.

При цьому напад органічно пов`язаний із, зокрема фізичним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. Зазвичай фізичне насильство може полягати як у зовнішньому протиправному впливі на тіло потерпілого (механічне травмування), так і внутрішньому впливі (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого.

Втім, під час допиту як свідків сторони обвинувачення, так і потерпілого встановлено, що конфлікт відбувся через неналежний ремонт мобільного телефону та подальшого розвитку конфлікту саме з цієї підстави, який переріс у бійку. До того ж, ініціатором бійки був саме потерпілий, який наніс першого удару обвинуваченому.

Показання допитаних свідків сторони обвинувачення і потерпілого не суперечать і позиції обвинуваченого, який повністю визнав вину в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому обвинувачений категорично заперечував протягом всього судового розгляду наявність в його діях корисливого мотиву.

Обвинувачений не заперечував, що дійсно, залишаючи приміщення потерпілого, забрав телефон марки Meizu з ліжка, вважаючи, що це його телефон, який є такої самої марки, та який він двічі лишав потерпілому у ремонт, та який так і не був відремонтований.

Водночас судом було встановлено, що попередньо обвинувачений сплатив потерпілому біля 800 грн за ремонт свого телефону і не вимагав повернення цих коштів від потерпілого, залишаючись на свій принциповій позиції щодо того, щоб телефон був у робочому стані, а саме заряджався.

Крім того, як на початку конфлікту 27 квітня 2024 року, так і по його завершенню, ні свідки сторони обвинувачення, ні потерпілий, не стверджували про те, що обвинувачений вимагав повернення йому його телефону, та який і досі перебуває у потерпілого.

Обвинувачений після нанесення удару потерпілому позбувся свого ножа, однак вважаючи, що забрав з квартири потерпілого саме свій телефон, приніс його за місцем свого проживання, де на наступний день у нього він був і вилучений під час затримання разом з іншими належними обвинуваченому двома телефонами марки Samsung, один з яких був з ним, коли він прийшов до потерпілого.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном й такої мети в діях обвинуваченого встановлено не було.

Таким чином, весь конфлікт як до події, так і під час події 27 квітня 2024 року, був пов`язаний із непорозумінням щодо ремонту телефону та на ґрунті цього конфлікту були заподіяні потерпілому тілесні ушкодження, та за наслідки які настали від цього й має нести кримінальну відповідальність обвинувачений ОСОБА_4

3.4 За наслідками судового розгляду суд вважає доведеним наступне формулювання обвинувачення.

Так, ОСОБА_4 27 квітня 2024 року прийшов в особистих справах до квартири ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виникла суперечка з приводу неналежного ремонту мобільного телефону ОСОБА_4 , якого ОСОБА_4 напередодні передав для ОСОБА_7 .

Під час цього раптово виниклого конфлікту, 27 квітня 2024 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у коридорі квартири ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діставши з кишені ніж, наніс ним не менше двох цілеспрямованих ударів в область грудної клітки останнього, чим заподіяв ОСОБА_7 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, ускладнене гемопневмотораксом, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також різану рану на переднє-зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Отже, в конкретному випадку мало місце заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, за відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_4 корисливого мотиву, у зв`язку з чим дії ОСОБА_4 суд кваліфікує ч. 1 ст. 121 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції цього кримінального закону.

IV. Призначення покарання

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює не офіційно, має постійне місце проживання, середнього віку, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні двох дітей, страждає на ряд тяжких невиліковних хвороб.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, примирення з потерпілим.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення ним цього правопорушення через конфлікт та бійку ініціатором якої був саме потерпілий, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням буде правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілого, який його вибачив, відмовився від заявлення цивільного позову, просив суд його суворо не карати тощо.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 30 квітня 2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, надалі цей строк було продовжено на 60 днів ухвалою слідчого судді від 24 червня 2024 року.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 16 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, що надалі продовжувався ухвалами суду від 03 вересня 2024 року, 16 жовтня 2024 року та ухвалою суду від 04 грудня 2024 року на строк 45 днів, тобто до 17 січня 2024 року включно.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення, з 28 квітня 2024 року (день фактичного затримання) до 07 січня 2025 року включно.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 30 квітня 2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, надалі цей строк було продовжено на 60 днів ухвалою слідчого судді від 24 червня 2024 року.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 16 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, що надалі продовжувався ухвалами суду від 03 вересня 2024 року, 16 жовтня 2024 року та ухвалою суду від 04 грудня 2024 року на строк 45 днів, тобто до 17 січня 2024 року включно.

У зв`язку із застосуванням до обвинуваченого положень статей 75, 76 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно у залі суду, скасувавши обраний судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- предмет, зовні схожий на ніж, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 150499), знищити;

- мобільний телефон «Meizu M5 Note», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 007518), повернути потерпілому ОСОБА_7 як власнику за належністю;

- мобільні телефони Samsung C5, білого кольору, та Samsung Duos, рожевого кольору, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 007518), повернути обвинуваченому ОСОБА_4 як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1