Справа №463/1034/25
Провадження №1-кс/463/1132/25
У Х В А Л А

11 лютого 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 02.01.2025 року, -

встановив:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 02.01.2025 року.

Скаргу мотивує тим, що ним було скеровано через установу виконання покарань Державна установа «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, заяву від 02.01.2025 року (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.365,382 КК України - невиконання вимог ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 від 23.12.2024 року у справі №463/11683/24 (провадження №1-кс/463/9972/24). Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в порушення вимог ст.214 КПК України протягом 24 годин питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення не вирішив. А тому скаржник звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в скарзі, та просив таку задовольнити. Щодо поданих представником Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, заперечень на скаргу, згідно яких заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2025 року на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, не надходила, а тому така не розглядалась, категорично не погодився. Зазначив, що до скарги додано талон-підтвердження, з якого вбачається, що заява про злочин від 02.01.2025 року була передана ним уповноваженій особі Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», в якій він утримується, для скерування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові. Інші підтвердження скерування у нього відсутні та можливості отримання таких ним, як особою, яка утримується в установі виконання покарань, вичерпані. У зв`язку із цим, просив суд вжити заходів щодо отримання відповідної інформації та відповідно забезпечити йому конвенційно передбачене право на справедливий суд.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Львові надано суду письмові заперечення на скаргу, згідно яких вказано, що заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2025 року на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, не надходила, а тому така не розглядалась.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів скарги скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 02.01.2025 року.

На підтвердження скерування такої долучив до матеріалів скарги талон-підтвердження, з якого вбачається, що заява про злочин від 02.01.2025 року була прийнята у засудженого ОСОБА_3 уповноваженою особою Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», в якій він утримується, для скерування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові.

Однак, безпосередніх доказів скерування вказаної заяви про злочин на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, подана скарга не містить.

Поряд з цим, згідно поданих уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Львові суду письмових заперечень на скаргу, заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2025 року на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, не надходила, а тому така не розглядалась.

Як визначено ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім того, частиною 2 цієї статті передбачено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на суворому дотриманні законів під час здійснення правосуддя, зокрема, у рішеннях «Волков проти України» (рішення від 09 січня 2013 року), «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (рішення від 15 жовтня 2002 року), «Гору проти Греції» (рішення від 20 березня 2009 року), «Андрєєва проти Латвії» (рішення від 18 лютого 2009 року).

Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів.

Статтею 6 Конвенції проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ця норма імплементована також у національне законодавство України й міститься у ст. 21 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України (ч. 4 ст. 21 КПК).

Зважаючи на встановлені в ході розгляду скарги обставини, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду поданої ОСОБА_3 скарги, а також враховуючи те, що ОСОБА_3 є особою, яка утримується в установі виконання покарань та обмежений у засобах правового захисту своїх порушених прав та представлення доказів на підтвердження цього, слідчий суддя, як суддя, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вважає за необхідне витребувати в Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» відповідну інформацію щодо скерування заяви ОСОБА_3 від 02.01.2025 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, згідно наявного в матеріалах справи талону про її отримання.

Керуючись вимогами статей 1,2,3,21, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

Розгляд скарги відкласти на 24 лютого 2025 року о 15.00 год. в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова (м. Львів, вул. Б.Лепкого, 16) у формі дистанційного судового провадження, шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції під час трансляції з Державною установою «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Доручити Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» організувати технічну можливість трансляції судового засідання в режимі відеоконференції, яке одночасно розпочнеться в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова, вручення скаржнику уповноваженою службовою особою установи пам`ятки про процесуальні права, перевірку документів, що посвідчують особу, та перебування службової особи поряд із скаржником до закінчення судового засідання.

Зобов`язати Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» представити суду до судового засідання, яке призначено на 24 лютого 2025 року о 15.00 год., інформацію та докази на підтвердження такої про те, чи скеровувався уповноваженою особою установи на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, отриманий 02.01.2025 року від засудженого ОСОБА_3 у запечатаному вигляді конверт, в якому знаходилась заява про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2025 року.

Копію ухвали направити Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» для організації виконання, ОСОБА_3 та Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1