№ провадження 1-кс/208/1563/25
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінальному провадженні № 0000078 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні злочинів передбачених ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України,

розглянувши клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Кам`янського РУП перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження,.

Івановій пред`явлено підозру у вчиненні низки злочинів за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та невстановленими досудовим розслідуванням особами.

Відносно підозрюваної застосовано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

15.04.2025 року, слідчий звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_7 переслідуючи корисливу мету, вирішив отримувати незаконний прибуток шляхом вчинення шахрайських дій, який полягав в підшукуванні оголошення потерпілих в соціальних мережах «Facebook» щодо пошуку зниклих безвісти військовослужбовців України чи збору грошей на лікування, подальшому листуванні з ними та здійсненні телефонних дзвінків останнім з пропозицією допомогти поверненню з полону, лікуванні, зняття порчі тощо, та шляхом обману під приводом проведення обрядів та придбання необхідних складових до них, заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Кінцевим результатом вчинених злочинів є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні ОСОБА_7 та наближеним до нього особам банківські рахунки.

Розуміючи, що всі етапи злочинної діяльності задля досягнення кінцевого результату провести самотужки не є можливим та існує значний ризик бути викритим, ОСОБА_7 вступив в попередню змову з родичами та близькими особами, в тому числі ОСОБА_10 , довівши до їх відома деталі свого злочинного умислу щодо заволодіння грошовими коштами, шляхом обману вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Учасники групи підшукували в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» оголошення потерпілих щодо пошуку зниклих безвісти військовослужбовців України, та під час листування або розмов, бажаючи викликати більшого почуття довіри з боку потерпілих, вказували останнім, що вони самі були в такій ситуації та їм допомогли.

Після чого використовуючи мобільний зв`язок, та за допомогою мережі Інтернет через мобільний додаток «Viber» і мобільний додаток «Facebook Messenger» надсилали повідомлення потерпілим та зв`язуватись з ними.

Під час телефонної розмови учасники групи вводили потерпілих в оману, представляючись небайдужими громадянами, яким допомогла «баба» (ворожка, знахарка) повернути з полону чи вилікувати близьку людину проводячи обряди, та рекомендують до неї звернутись. Після чого надавали свої контактні телефони як контакти відповідних ворожок, знахарок та їх онучок. В подальшому від імені ворожок, їх онучок повідомляли потерпілим про необхідність для проведення обряду придбати кров свійських тварин роду баранів (надалі барани, ягнята) та надавали свої контакти, як контакти осіб, які ріжуть баранів, за яких треба заплатити. Також серед необхідних обрядів вказували на отців (пасторів, служителів церкви), які будуть молитись тривалий час, надаючи контактний телефон одного з них, які в свою чергу вказують про необхідність оплатити дорогу та інші витрати, а також обряд з відкриття шляху додому для якого необхідно надати грошові кошти на придбання замків та інших елементів, тощо. Також учасники злочинної організації з метою підтвердження легенди своєї діяльності виходили на відеозв`язок з потерпілими через мобільний додаток «Viber» та знімали в режимі онлайн проведення обряду, читання молитов ворожкою чи отцями.

Далі, з метою конспірації та прикриття злочинної діяльності від викриття правоохоронними органами, після надходження грошових коштів, отриманих шахрайським шляхом на відповідний підконтрольний їм банківський рахунок, використовуючи банківські картки як членів групи так і осіб, які не були обізнані щодо їх противоправної діяльності, співучасники проводили транзакції зі зняття готівкових грошових коштів та здійснювали розподіл незаконно отриманих грошових коштів.

Для прикриття своєї незаконної діяльності, ОСОБА_7 , і інші особи, та в тому числі ОСОБА_11 , використовували засоби конспірації, а саме: використовували різні абонентські номери операторів мобільного зв`язку, при листуванні з потерпілими вказували різні імена або псевдоніми, з метою використання в злочинній діяльності придбали додаткові стартові пакети з різними абонентськими номерами, систематично їх змінюючи, для спілкування між собою використовували мобільні додатки обміну миттєвими повідомленнями, з метою уникнення блокування банківських карткових рахунків, зареєстрованих на учасників злочинної групи, залучали осіб, які не були обізнані щодо діяльності групи, з метою використання їхніх банківських карткових рахунків, за певну невелику винагороду, протягом діяльності відкривали нові банківські карткові рахунки, здійснювали дзвінки потерпілим перебуваючи за різними адресами, постійно змінюючи місце знаходження, як в межах Дніпропетровської області, так і в межах інших областей України, вчиняючи дії з маскування своєї незаконної діяльності для запобігання можливості встановлення та викриття їх правоохоронними органами.

18.02.2025 року ОСОБА_11 пред`явлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.02.2025 року, відносно ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

11.04.2025 ОСОБА_11 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України.

Клопотання слідчого вмотивовано тим, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких.

Підозра ОСОБА_11 підтверджується заявами потерпілих та протоколами їх допиту, протоколами тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні операторів мобільного зв`язку та банківських установ, протоколами проведення НСРД, в ході яких зафіксовані факти вчинення злочинів, їх алгоритм, встановлено систему перекатів грошових коштів, встановлено роль кожного з співучасників групи, місця зберігання речових доказів та грошових коштів та іншими слідчими діями.

Іванова може переховуватись від суду так як вчинила тяжкі та особливо тяжкі злочини, не дотримується суспільних норм поведінки, порушує обов`язки передбачені КПК України, не має постійного місця мешкання і періодично його змінює, не має постійного місця роботи, в будь-який момент може залишити межі міста, області, та територію України.

Іванова може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як не має постійного заробітку, неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення, в провадження судів направлені обвинувальні акти за її обвинуваченням у вчиненні інших шахрайських дій.

Іванова може незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань.

Враховуючи наведене, слідчий просить продовжити строк застосування ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту.

В судовому засіданні прокурор аргументуючи свою позицію наведеними у клопотанні даними, просив його задовольнити. Слідчий в судове засідання не з`явився.

Адвокат не заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Підозрювана підтримала думку захисника.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані матеріали та вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Обґрунтованість підозри є важливим критерієм та підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. Оцінка критерію обґрунтованості підозри здійснюється слідчим суддею в ході розгляду відповідного клопотання слідчого, прокурора, в тому числі, під час продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно до наданих суду матеріалів, ОСОБА_11 приймала деяку участь у подіях, які кваліфіковано досудовим розслідуванням як шахрайські дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Правова позиція щодо обґрунтованості підозри наводиться в рішенні ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», де вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши надані до клопотання матеріали вважає наявними докази, які вірогідно пов`язують ОСОБА_11 з інкримінованими їй подіями, і вони є достатніми для подальшого досудового слідства.

Статтею 194 КПК України встановлено, що окрім обґрунтованої підозри, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Іванова, в тому числі, підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, який віднесено законодавством до особливо тяжких злочинів, і відповідно ст. 181 КПК України до неї може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Разом з тим, презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Матеріали провадження не містять ніяких даних про спроби підозрюваної переховуватись від слідства чи покинути територію України, і тому при обґрунтуванні цього ризику вони не можуть бути прийнятими слідчим суддею до уваги.

Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що ризик переховування Іванової від суду доводиться тільки тяжкістю інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Співставлення можливих негативних для підозрюваної наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у більш близькій перспективі, дає підстави слідчому судді вважати цей ризик гіпотетично можливим.

Ризик вчинення ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення аргументується слідчим тим, що вона не має постійного місця роботи, неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення, а в провадження судів направлені інші обвинувальні акти за її обвинуваченням у вчиненні шахрайств.

Суд повторно наголошує, що презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, і пред`явлення раніше не судимій ОСОБА_11 підозри, чи направлення до суду інших обвинувальних актів, не перетворює її на винну особу.

ЄСПЛ у рішенні «Мюллер проти Франції» щодо ризику повторного вчинення злочину, зазначив, що навіть посилання на минуле особи не може бути достатнім для виправдання відмови у звільненні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає тільки про гіпотетичну можливість існування такого ризику.

Сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу Іванової на свідків у кримінальному провадженні, в тому числі з якими вона особисто знайома.

З зазначеним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. На підтвердження обставин, які дають підставу очікувати, що цей ризик справдиться, слідчий, прокурор мають надати суду докази цього (справа «Александр Макаров проти Росії»)

Слідчий суддя зазначає, що в матеріалах клопотання слідчого міститься допит одного свідка. Про яких інших свідків йдеться річ в клопотанні, суду не відомо.

Не оцінюючи допит свідка - ієрея ОСОБА_11 на належність та допустимість, слідчий суддя відзначає, що навряд чи зміна показань цієї особи могла б бути використана саме на користь захисту.

Наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення слідчого, прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, і санкція інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень відповідає цьому критерію.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, наявність ризику переховування від слідства, враховуючи думку сторони захисту, суд вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити. Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з застосуванням в нічний час доби, суду не надано.

Приймаючи рішення про можливість застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, суд зазначає, що ОСОБА_11 на теперішній час перебуває в лікарні разом з щойно народженою дитиною, і ця обставина повинна прийматись органами поліції до уваги при здійсненні відповідного контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184, 194 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 20.00 до 05.00 години, обраний відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити в межах строку досудового розслідування, до 18.05.2025 року.

Строком до 18.05.2025 року, покласти на ОСОБА_10 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судових засідань; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Дозволити перебування ОСОБА_10 поза місцем мешкання після оголошення сигналу «Повітряна тривога», та протягом 15 хвилин після оголошення сигналу «Відбій повітряної тривоги»

Дозволити перебування ОСОБА_10 поза місцем мешкання на час її перебування в лікувальному закладі.

Ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_10 .

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1