Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5798/24
Провадження №: 1-кп/332/242/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , розглянувши в режимі відеоконференції у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000291 від 16.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.301-1 КК України,

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.301-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та судом при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою підтримав. Зазначив, що обвинуваченому відомі адреси потерпілої та свідків, оскільки він ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України та йому був вручений цивільний позов, де вказана адреси потерпілої.

Малолітня потерпіла ОСОБА_4 , законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 . ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, від законного представника надійшла заява, у якій він просить провести судове засідання за його відсутності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, зазначив, що не збирається переховуватись, впливати на потерпілу, він має міцні соціальні зв`язки, реєстрацію, навчається в коледжі, раніше не судимий. Він не має адреси свідків, потерпілої та не має можливості на них впливати. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що може жити як в Запоріжжі, так і в Нікополі, а його батьки можуть бути його поручителями. Також просив застосувати до нього заходи безпеки, бо його систематично б`ють співкамерники.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки зазначені прокурором ризики перестали існувати.

Вислухавши думки учасників провадження, суд приходить до висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є доцільним, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який був неодноразово продовжений слідчим суддею та судом, останній раз, - до 17.02.2025.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.301-1 КК України, які відповідно до ст.12 КК України, є відповідно особливо тяжким та тяжким злочинами. Тому, розуміючи можливі наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Ризик незаконного впливу на малолітню потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України. Тобто, ризик впливу на малолітню потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд враховує також те, що ОСОБА_7 знайомий з потерпілою, яка є малолітньою особою, а тому в силу її віку, обвинувачений може вчинити на неї психологічний тиск з метою схилити її не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також є обґрунтований і ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Під час розгляду клопотання в суді не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано іншого комплексу обставин, які би переважили над встановленими судом ризиками, передбаченими п.п.1,3,5, ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання сторони захисту на відсутність у ОСОБА_7 наміру переховуватись від суду, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Так, зважаючи на тяжкість вчинених злочинів, запобіжний захід у виді особистої поруки є неможливим, з огляду на відсутність осіб, які б відповідали вимогам ст. 180 КПК України, які можуть бути поручителями.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_7 з огляду на наявність високого ступеню ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, суттєво змінилися чи після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини з плином часу інтенсивність ризику позапроцесуальної поведінки підозрюваного зменшується. Разом з тим, ступінь зменшення ризиків не досяг того рівня, який переконав би слідчого суддю у відсутності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 .

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, рівень їх суспільної небезпеки, та дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування або відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які стали підставою для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків та рішень суду. Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого суд не вбачає.

Питання застосування заходів безпеки до учасника кримінального процесу вирішується відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі Закон).

Забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, в тому числі у судовому розгляді кримінальних проваджень, це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя (ст. 1 Закону).

За наявності відповідних підстав право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, має, серед інших, обвинувачений у кримінальному провадженні (п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону).

Рішення про застосування заходів безпеки приймається судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону.

Ухвалою суду від 20.12.2024 у даному кримінальному провадженні, в порядку ст. 206 КПК України, у зв`язку із заявленими обвинуваченим обставинами щодо застосування відносно нього фізичного насильства з боку працівників поліції Заводського району, а також відносно нього в умовах слідчого ізолятора, було доручено керівництву Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», медичної частини Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», організувати та забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_7 . Також доручено Запорізькій обласній прокуратурі організувати перевірку усної заяви обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього недозволених заходів впливу співробітниками ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та застосування фізичного насильства з боку осіб, з якими він утримується в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» та вирішити питання щодо необхідності внесення відповідних відомостей до ЄРДР, відповідно до вимог ст.214 КПК України. Про виконання ухвали повідомити суд.

Статтею 20 Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" визначеною, що підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну. Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами. У разі наявності в заяві (повідомленні) про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, відомостей про кримінальне правопорушення слідчий, прокурор у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, починає досудове розслідування, а орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий суддя, суд направляє заяву (повідомлення) відповідному органу досудового розслідування для початку досудового розслідування. Про прийняте рішення терміново в письмовій формі повідомляється заявник.

Таким чином, рішення про вжиття заходів безпеки суд може прийняти за наявності достатніх і переконливих даних про загрозу життю, здоров`ю, житлу і майну відповідної особи, що можуть бути оцінені і перевірені судом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч.6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне забезпечити невідкладене проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та провести перевірку, викладених ним фактів.

Згідно з ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України. Разом із тим, ч.4 ст.183 КПК України передбачає, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, враховуючи категорію та характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, обставини їх вчинення, суд вважає, що наразі відсутні підстави визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст.177-178, 181, 194, 314 - 316, 369 - 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 березня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу,- відмовити.

Зобов`язати начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» забезпечити перевірку умов тримання відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснити заходи, спрямовані на попередження та недопущення будь-якого насильства в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» по відношенню до ОСОБА_7 .

Про результати перевірки та вжиті заходи, їх результати невідкладно проінформувати Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Зобов`язати начальника медичної частини Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» організувати та забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення вказаних ОСОБА_7 фактів про наявність в нього тілесних ушкоджень, або захворювань, пов`язаних з отриманням вказаних тілесних ушкоджень та надання йому необхідної медичної допомоги, з урахуванням його скарг на стан здоров`я.

Про результати медичного обстеження (із зазначенням наданої медичної допомоги та рекомендації лікарів) невідкладно проінформувати Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в іншій її частині оскарженню не підлягає.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити співробітникам Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали складений 31 січня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1