КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/964/24 Головуючий І-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1848/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого на посаді менеджера ТОВ «КІРЛАЙТ КОМПАНІ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт за ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2024 року справа №369/2595/24 провадження №1-кс/369/640/2024, якою накладено арешт на автомобіль «BMW IX» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_11 , (адреса: АДРЕСА_3 ), автомобіль «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ПП «Автомагістраль», (адреса: Київська область, Вишгородський район, с. Синяк, вул. Київська, 68), причіп «Палич» реєстраційний номер НОМЕР_3 належить на праві власності ПП «Автомагістраль» (адреса: Київська область, Вишгородський район, с. Синяк, вул. Київська, 68) - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 12.02.2024 приблизно о 13:00 год., водій ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, керуючи технічно справним автомобілем «BMW IX», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись на 47 км + 300 м автодороги М-06 «Київ-Чоп» в правій смузі руху, в напрямку м. Києва в межах Бучанського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, наближаючись до місця проведення ремонтних робіт, де створений об`їзд по лівій смузі руху, та перед якими встановлені дорожні знаки 1.5.2 «Звуження дороги», 1.37 «Дорожні роботи» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 та 50 км/годину», в порушення вимог п. 12.9 б) Правил дорожнього руху, згідно якого «водієві забороняється: б)перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29» та в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не зменшив швидкість керованого ним автомобіля до максимально допустимої аж до його зупинки або об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на задню частину причепа «Палич Z02012», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який в подальшому по інерції відкинуло на робітників ПП «Автомагістраль»: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в цей момент виконували дорожні робити на проїзній частині.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Встановлено, що смерть ОСОБА_13 настала в результаті поєднаної травми голови, грудної клітки, живота і лівої нижньої кінцівки, що супроводжувалася комбінованим (геморагічним і травматичним) шоком.

- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: переломів лонної, сідничної кісток ліворуч; перелому крижових мас ліворуч; закритої черепно мозкової травми у вигляді струсу головного мозку та рани в лобній ділянці голови, які відносять до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носа; струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Грубе порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), д), 12.3 та 12.9 б) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_13 та отримання ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та ОСОБА_14 легких тілесних ушкоджень

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому.

Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2024 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортири засобами на 3 роки. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_7 на виконання вироку суду апеляційної інстанції. В решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що обираючи ОСОБА_7 міру покарання та приймаючи рішення про звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд послався лише на обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, а також відомості про особу, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, дорожньо-транспортну пригоду скоїв з необережності, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання, відшкодуванні завданої шкоди, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Разом з цим, судом не враховано, що наслідки даного злочину - смерть ОСОБА_13 є тяжкими та невідворотними.

Крім того, суд не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно-небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, що стосується інтересів не лише потерпілих, а й усіх учасників дорожнього руху.

Прокурор звертає увагу, що в цьому випадку суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував того, що ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, і саме недотримання ним цих правил призвело до наїзду на ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які отримали середнього ступеня та легкі тілесні ушкодження відповідно, та ОСОБА_13 , який загинув на місці події, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

З огляду на вказані обставини, прокурор вважає, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням за наявності формальних даних, що позитивно характеризують особу винуватого, не зменшують його суспільної небезпеки та вчиненого ним кримінального правопорушення, а в результаті порушення ним спричинені тяжкі наслідки кільком потерпілим.

У той же час, судом не враховано і те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у тому числі за ст.ст.122, 130 КУпАП.

Прокурор зазначає, що покарання у виді позбавлення волі, наближене до нижньої межі покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, не може призначатися особі, яка неодноразово порушувала Правила дорожнього руху, значно перевищила дозволену швидкість на ділянці дороги з пожвавленим рухом, знехтувала перевагою працівників, які виконували дорожні роботи не порушуючи правил ПДР. За таких обставин навіть позитивна характеристика обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням. Поряд з цим, уникнення особою від призначення реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Отже, на переконання прокурора, звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що відповідатиме вимогам статті 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який повністю підтримав апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює офіційно ТОВ «КІРЛАЙТ КОМПАНІ», має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, судом враховано, що відповідно до досудової доповіді щодо обвинуваченого, наданої органом пробації щодо ОСОБА_7 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т. ч. окремих осіб).

Таким чином, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому основного покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, як зазначено у вироку, приймаючи до уваги пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, відшкодування завданої шкоди, відсутність судимостей, позитивні характеристики, наявність на утримання трьох малолітніх дітей, думку потерпілих, які на призначені суворого покарання не наполягали, та просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, висновки досудової доповіді, та обставини кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищенаведені обставини знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, та визнав за доцільне застосувати до нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків, оскільки таке покарання, на думку суду, буде відповідати вимогам закону та особі винного.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, не в повній мірі врахував наслідки вчиненого кримінального правопорушення - смерть ОСОБА_13 є тяжкими та невідворотними, те, що керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, і саме недотримання ним цих правил призвело до наїзду на ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , які отримали середнього ступеня тяжкості та легкі тілесні ушкодження відповідно, та ОСОБА_13 , який загинув на місці події, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину. Крім того, судом не враховано те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у тому числі за ст.ст. 122, 130 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, якими він обґрунтував можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та інші обставини справи, суд, на думку колегії суддів, не мав достатніх підстав для такого висновку та прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, зокрема ст. 75 КК України, який в даному випадку не підлягав застосуванню.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності не дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а відтак доводи у цій частині обґрунтовані.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, наслідки вчинення ним кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого та заподіяння середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень іншим потерпілим, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює офіційно в ТОВ «КІРЛАЙТ КОМПАНІ», має на утриманні трьох малолітніх дітей, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах мінімальної межі встановленої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладені обставини та вимоги норм процесуального права, колегія суддів, за наслідками апеляційного розгляду, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання у зв`язку з виконанням вироку.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4