Справа № 473/6258/24
Номер провадження 1-кп/473/100/2025
У Х В А Л А

іменем України

"09" січня 2025 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000884 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, раніше судимий, зі слів обвинуваченого проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор підтримала подане нею 08.01.2025 року до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскільки не зменшилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілого, вчинити інші правопорушення, а закінчити судовий розгляд до 14 січня 2025 року (час коли закінчується строк тримання обвинуваченого під вартою) не можливо.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого. Так захисник вказала що сумнівним є обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що вважає недоцільним утримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні клопотань сторін про запобіжний захід суд враховує, що згідно ст.331 КПК України: «1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. 2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу 3. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення».

Сторони процесу доказів про необгрунтованість підозри чи обвинувачення, про які повідомлено ОСОБА_4 - суду не надали, а до постановлення вироку суд не має права оцінювати пред`явлене йому обвинувачення.

Завершити розгляд провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо з причин, що від суду не залежать (оскільки не допитано свідків, обвинуваченого та не проведено судові дебати).

Щодо ризиків, про які зазначила прокурор, то суд вважає доведеним ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину проти власності за ч.4 ст.185 КК України, санкція якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Крім того як вбачається із змісту обвинувачення правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце в період непогашених судимостей обвинуваченого.

Доведеним є й ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки він раніше судимий за вчинення злочинів проти власності.

Ризик впливу на свідків та потерпілого не підтверджено та такий ризик попередньою ухвалою суду встановлено не було.

Але прокурором в ході розгляду клопотання не доведено того, що встановленим судом ризикам не можливо запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений тривалий час утримується під вартою фактично в очікуванні судового рішення з 19.09.2024 року, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість, гарантоване ст.12 КПК України, тоді як згідно Рішенням ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» (від 12.03.2009 року) по закінченні певного часу тяжкість злочину не може достатньою причиною для виправдання тривалого ув`язнення і судові органи повинні надати більше підстав, які повинні бути чітко вказані й обґрунтовані в їх рішеннях.

Суд вважає, що із спливом певного проміжку часу, ризики, які слугували підставою для утримання ОСОБА_4 під вартою, вже не виправдовують застосування до нього на стадії судового розгляду самого суворого запобіжного заходу із переліку, який визначено в ст.176 КПК України, а обставини провадження дозволяють змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Так ст.181 КПК України визначено, що: «1. Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

2. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

3. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

4. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

5. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю».

Також цілодобовий домашній арешт є досить суворим запобіжним заходом, який фактично прирівнюється до тримання під вартою, оскільки ч.7 ст.72 КК України визначає, що: «Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі».

Окрім того, суд враховує, що згідно із рішенням ЄСПЛ від 4 липня 2019 року у справі «Корбан проти України», а саме п.138: «138. … домашній арешт вважається, з огляду на його рівень та суворість, позбавленням волі у розумінні цього положення».

Суд вважає, що із урахуванням позиції потерпілого та лише одного епізоду пред`явленого обвинувачення в таємному викраденні у потерпілого ОСОБА_6 мобільного телефону, яке б у разі відсутності в України воєнного стану було б більш м`яким, наявності у обвинуваченого місця проживання, запобігти ризикам, що встановлені судом, можна шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці до 09 березня 2025 року включно за адресою АДРЕСА_1 .

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання цілодобового, окрім виклику до суду, та зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду, а також утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками за даним кримінальним провадженням.

Копію ухвали для виконання направити до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївської області.

На підставі ч.3 ст.202 КПК України звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Ухвала суду не може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду відповідно до ч.5 ст.331 та ч.5 ст.394 КПК України та підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1