Провадження № 1-кп/344/119/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківськ матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гостівар, Республіки Македонія, жителя АДРЕСА_1 , македонця, громадянина Республіки Македонії, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року), -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_12 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому в особливо великих розмірах, за наступних обставин.

Так, 18.11.2003 року в м.Івано-Франківську створено спільне українсько-македонське підприємство ТзОВ «АВАЛОН», яке 05.12.2003 року зареєстровано у встановленому законом порядку у Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до Статуту, затвердженого 18.11.2003 року установчими зборами спільного українсько-македонського підприємства ТзОВ «АВАЛОН», сферою діяльності Товариства є будівництво будівель (основний) та будівництво житлових і нежитлових будівель, а виконавчим органом у Товаристві є директор, до компетенції якого входить вирішення всіх питань діяльності Товариства, відстоювання його інтересів, розпорядження майном Товариства, укладення договорів.

Відповідно до протоколу №1 від 18.11.2003 року установчих зборів спільного українсько-македонського підприємства ТзОВ «АВАЛОН» ОСОБА_12 призначено директором цього Товариства з 18.11.2003 року.

04.11.2005 року спільне українсько-македонське підприємство ТзОВ «АВАЛОН» в особі директора ОСОБА_12 , як підрядник з однієї сторони, та фізична особа-підприємець ОСОБА_13 , як замовник з іншої сторони, уклали договір підряду на виконання будівельних робіт з будівництва групи житлових будинків в мікрорайоні №4 (по генплану, в межах вулиць Хіміків- Тролейбусна, у м. Івано-Франківську), згідно якого замовник доручив та надав право підряднику від свого імені (тобто від імені підрядника), починаючи з дня укладення цього договору, укладати з дольовиками (замовниками) - фізичними і юридичними особами договори на дольову участь у будівництві та передавати (продавати) у їхню власність будь-які житлові та нежитлові приміщення в будинках, що будуються підрядником згідно з цим договором.

У грудні 2005 року ОСОБА_12 познайомився з ОСОБА_14 , після чого діючи свідомо, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння коштами в особливо великих розмірах, шляхом розповідей про свої здобутки у фінансовій сфері, власний прибутковий бізнес та фінансову вигоду від вкладення грошових коштів у його розвиток, запропонував потерпілому стати пайовиком будівництва та в подальшому отримати дві житлові квартири шляхом укладення договорів пайової (дольової) участі у будівництві 2-х квартир, які розміщені на 4-му та 5-му поверсі в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення № 9, блок № 2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння коштами в особливо великих розмірах, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи довести їх до кінця, шляхом обману переконав ОСОБА_14 укласти два договори на пайову (дольову) участь у будівництві 2-х квартир, які розміщені на 4-му та 5-му поверсі в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення № 9, блок № 2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську).

Не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_9 , будучи введеним в оману останнім, ОСОБА_14 03.01.2006 року перебуваючи по АДРЕСА_2 , уклав із ОСОБА_9 договір від 03.01.2006 року на пайову (дольову) участь у будівництві 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 4-му поверсі в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення №9, блок №2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську) та договір від 03.01.2006 року на пайову (дольову) участь у будівництві 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 5-му поверсі в 9-ти поверховому житловому будинку збудованими приміщеннями громадського призначення № 9, блок № 2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську).

Згідно п.1.2 вказаного договору, ОСОБА_14 повинен був передати ОСОБА_9 грошові кошти для здійснення будівництва. У свою чергу ОСОБА_9 по завершенню спорудження об`єкту, що будується, та здачі його в експлуатацію зобов`язався передати ОСОБА_14 у приватну власність 1-х кімнатну квартиру загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 4-му поверсі, 2-х кімнатну квартиру загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 5-му поверсі, що в 9-ти поверховому житловому будинку збудованими приміщеннями громадського призначення №9, блок №2 ( по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську).

З березня 2007 по вересень 2009 року, ОСОБА_14 не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, передав йому грошові кошти в сумі 489 600 грн. для здійснення будівництва та подальшої передачі йому у приватну власність 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 4-му поверсі, 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщені на 5-му поверсі, що в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення №9, блок №2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську), а ОСОБА_9 отримані від ОСОБА_14 грошові кошти не вніс на банківський рахунок спільного українсько-македонського підприємства ТзОВ «АВАЛОН», та у подальшому привласнив їх.

Після отримання грошових коштів ОСОБА_9 , 04.05.2011 року видав ОСОБА_14 дві довідки про те, що 2-х кімнатна квартира загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 4-му поверсі, 2-х кімнатна квартира загальною площею 61, 20 кв.м., яка розміщена на 5-му поверсі, що в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення №9, блок №2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську) оплачена в повному обсязі.

В подальшому, ОСОБА_9 діючи всупереч вимогам двох договорів від 03.01.2006 року на пайову (дольову) участь у будівництві двох 2-х кімнатних квартир, не виконавши свої зобов`язання перед ОСОБА_14 , отримані шахрайським способом грошові кошти витратив на власні потреби, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду) в особливо великих розмірах, яка більше як у 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

В ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_9 подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року), у зв`язку з закінченням строків давності. Правові наслідки закриття провадження з таких підстав судом роз`яснено та обвинуваченому зрозумілі.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

Прокурор також зазначив, що клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення.

Представник потерпілої та потерпіла заперечили щодо клопотання обвинуваченого. Вважають, що строки давності в даному кримінальному провадженні, ще не закінчилися, оскільки відповідно до обвинувачення 04.05.2011 року обвинувачений видавав ОСОБА_14 ще дві довідки про оплату за квартири.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року) на підставі ст.49 КК України, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України визначає, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року) відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

При цьому, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених пунктами 14 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності. Згідно зі статтями 284¬288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до змісту пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, останній вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах за ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року) в потерпілого ОСОБА_14 . Зі змісту обвинувачення заволодіння грошовими коштами потерпілого мало місце в період з березня 2007 року по вересень 2009 року.

Таким чином, у зв`язку з тим, що з дня вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року), який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, пройшло більше п`ятнадцяти років, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України, а тому клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення.

При цьому, посилання потерпілої представника потерпілого та потерпілої на те, що строки давності в даному кримінальному провадженні, ще не пройшли, оскільки 04.05.2011 року обвинувачений видавав ОСОБА_14 ще дві довідки про оплату за квартири, суд відкидає та не бере до уваги з наступних підстав.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.190 КК України, полягає у заволодінні чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Тобто, шахрайство це злочин з обов`язковим матеріальним складом. Його головна ознака настання суспільно-небезпечних наслідків. При цьому, закінченим шахрайство вважається з моменту заволодіння майном або придбання права на майно.

В обвинуваченні, яке висунуто ОСОБА_9 чітко йдеться про те, що потерпілий ОСОБА_14 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, в період з березня 2007 по вересень 2009 року, передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 489 600 грн. для здійснення будівництва та подальшої передачі йому у приватну власність 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщена на 4-му поверсі, 2-х кімнатної квартири загальною площею 61,20 кв.м., яка розміщені на 5-му поверсі, що в 9-ти поверховому житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення №9, блок №2 (по генплану, в межах вулиць Хіміків-Тролейбусна, у м. Івано-Франківську), які ОСОБА_9 не вніс на банківський рахунок спільного українсько-македонського підприємства ТзОВ «АВАЛОН», та у подальшому привласнив їх.

Тобто, неправомірне заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_14 мало місце в період з березня 2007 по вересень 2009 року. А тому шахрайство у відношенні потерпілого ОСОБА_14 станом на вересень 2009 року вже було закінченим злочином і саме з цього часу слід рахувати строки, що визначені ст.49 КК України. Подальше надання довідки про оплату за квартири в 2011 році на переконання суду не впливає на перебіг строку давності, оскільки саме заволодіння грошовими коштами потерпілого в сумі 489 600 грн. відбулося по вересень 2009 року, які обвинувачений не вніс до каси підприємства, а привласнив їх, тому злочин на цей час вже був закінчений.

Суд, також, констатує той факт, що обвинувачений сам наполягає на звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, а судом чітко та доступно роз`яснено обвинуваченому, що таке звільнення є нереабілітуючою підставою та в подальшому може мати для обвинуваченого негативні наслідки, зокрема, такі як можливість подання потерпілою до обвинуваченого відповідного цивільного позову.

Посилання потерпілої на те, щоб суд не брав до уваги, що заволодіння коштами потерпілого відбулося в період з березня 2007 року по вересень 2009 року є безпідставним та необґрунтованим.

Так, відповідно до вимог 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Обвинувачення висунуте ОСОБА_9 сформульовано прокурором в обвинувальному акті. В процесі судового розгляду прокурором не ставилось питання про зміну обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення, чи відмови від підтримання державного обвинувачення. Виходячи з наведеного, суд розглядає вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який затверджений прокурором 22.10.2019 року, що перебуває на розгляді в суді. В обвинувальному акті чітко зазначено, що заволодіння коштами в потерпілого відбулося в період з березня 2007 по вересень 2009 року.

З урахуванням вказаних обстави, суд не має жодних правових підстав для відмови в задоволенні такого клопотання. В іншому випадку, відмова в задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, та подальше переслідування обвинуваченого з боку держави, призведе до порушення прав обвинуваченого, в тому числі, порушення таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законності, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, диспозитивність, розумність строків, що не відповідатиме завданню кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Даних, які б перешкоджали застосування до ОСОБА_9 вимог ч.1 ст.49 КК України, судом не встановлено.

На підставі наведеного, ст.49 КК України, керуючись ст.ст.284, 286, 370, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.190 КК України (в редакції закону від 22.11.2018 року) на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: оригінали договорів на дольову участь у будівництві від 03.01.2006 року з додатками №1 та додатками №2 до них; оригінал довідок датованих 04.05.2011 року №44 про оплату за квартири, згідно постанови про визнання речовим доказом від 26 липня 2019 року повернути ОСОБА_15 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Головуючий суддя ОСОБА_16

Судді

ОСОБА_17