ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/1491/23
Номер провадження: 11-кп/819/ 14/25
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченої : ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000408 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2024 року щодо :

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась: ст. Анастасіївська, Славенського району, Краснодарського краю, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначено їй основне покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, займатися діяльністю, яка пов`язана з виборчим процесом та процесом референдуму строком на 10 років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 обраховано з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченій ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 серпня 2023 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2023 року № 490/5506/22 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У березні 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), громадянин України, матеріали відносно якого виділено в інше кримінальне провадження № 0000497, перебуваючи у м. Херсоні, достовірно знаючи, що військовослужбовці рф окупували м. Херсон та частину Херсонської області та продовжують окупаційну діяльність на території України, маючи досвід роботи в органах влади та місцевого самоврядування, добровільно погодився виконувати рішення окупаційного військового керівництва рф, розташованого на окупованих територіях, та обійняв посаду так званого керівника окупаційного органу влади військово-цивільної адміністрації Херсонської області (далі окупаційна ВЦА Херсонської області).

Переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області приєднанням частини території України до рф, умисно на виконання вимог військово-політичного керівництва рф у порушення порядку, встановленого Конституцією України, у липні 2022 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) як посадова особа окупаційного органу влади держави-агресора публічно проголосив про початок підготовки до проведення незаконного референдуму з питань входження до складу рф тимчасово окупованої території Херсонської області.

На виконання зазначеної вище злочинної мети, у першій половині вересня 2022 року (конкретне місце та час органом досудового розслідування не встановлено) керівництвом окупаційної ВЦА Херсонської області, до складу якої входили особи, матеріали відносно яких виділено в інше кримінальне провадження № 0000497, а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, сформовано склад та організовано роботу так званої «дільничної виборчої комісії» - ДВК № 807, яка діяла на території села Високе, села Вірівка, села Матросівка, села Львівські отруби, села Таврійське Бериславського району Херсонської області.

У свою чергу, у невстановлені дату та час, але не пізніше 20 вересня 2022 року, ОСОБА_7 прийняла пропозицію так званого голови ДВК №807 особи, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого села Вірівка Бериславського району Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб`єкта рф. На виконання вказаного злочинного умислу з головою ДВК № 807 особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_7 була включена до складу так званим членом комісії по ДВК № 807 в селі Вірівка Бериславського району.

Так, ОСОБА_7 , у період з 23 вересня 2022 року по 27 вересня 2022 року, діючи за попередньою змовою з головою ДВК № 807 особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження та іншими невстановленими на даний час особами (щодо яких триває досудове розслідування), діючи із прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму та у період з 23-27 вересня 2022 року з переносною урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями здійснила подвірний обхід жителів с. Вірівка Тягинської ОТГ Бериславського району Херсонської області з метою їх залучення до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації. Під час проведення референдуму ОСОБА_7 активно пропонувала мешканцям села Вірівка проголосувати шляхом поставлення відповідних відміток у бюлетені, вела облік громадян по списку, які проголосували під час проведення незаконного референдуму.

В подальшому, 27 вересня 2022 року так звана «Виборча комісія Херсонської області» за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів було задекларовано 497051 громадян, що становить 87.05 % від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Херсонської області у склад рф.

Таким чином, наслідком вищевказаних незаконних та неправомірних дій ОСОБА_7 та інших осіб (щодо яких здійснюється розслідування у іншому кримінальному провадженні), стало визнання російською федерацією незаконного референдуму на тимчасово окупованій територій України щодо незаконного приєднання Херсонської області до складу рф таким, що відбувся.

Дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме участь громадянина України в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги .

В новій редакції апеляційної скарги , направленої на виконання ухвали судді доповідача про залишення апеляційної скарги без руху обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначення покарання та пом`якшити покарання.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене їй покарання є надмірно суворим. При ухваленні вироку суд не врахував те, що вона раніше не судима , в органах державної влади і державного управління не працювала. Зазначені події відбувалися під час окупації с. Вірівка , де вона проживала. Крім цього вона була змушена доглядати за паралізованою матір`ю , яка потребувала постійного догляду . Можливості евакуюватися не мала. Роботи в селі не було. Пред`явити лікаря свідка не мала змоги, так як вони виїхали за кордон. Копії чеків не має, так як була роздрібна торгівля. Аптеки не працювали.

Стверджує, що вказаний злочин вчинила внаслідок збігу тяжких обставин. Їй потрібні були кошти на лікування важкохворої матері, про що засвідчили свідки.

Прохання щодо призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України нова редакція апеляційної скарги не містить.

Доводів на оспорення висновків суду щодо визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину апеляційна скарга ОСОБА_7 не містить.

Позиція учасників під час апеляційного розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Як видно зі змісту апеляційної скарги , обвинувачена не оспорює висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за встановлених судом і викладених у вироку обставин, кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів переглядає вирок в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 як видно із вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживала в населеному пункті в якому і вчиняла дії щодо проведення незаконного референдуму, характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувалася до кримінальної відповідальності, не заміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, які пом`якшують покарання суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої суд, визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення обвинуваченій основного покарання у виді позбавлення волі на строк ближче до мінімального 5 років 7 місяців та без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна .

Обвинувачена в апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення виходячи з принципу співмірності, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, крім того, повинні братися до уваги обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченої, врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, та відношення до наслідків злочину, та навів переконливі мотиви чому не визнав обставини , на які посилалася сторона захисту, як такі, що пом`якшують покарання.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченої, зокрема і ті, на які міститься посилання в апеляційній скарзі, те що вона раніше не судима були враховані судом при визначення виду та міри покарання обвинуваченій, і фактично стали підставою для призначення покарання на строк, який наближений до мінімальної межі санкції

ч.5 ст. 111-1 КК України.

Обставини , які відповідно до вимог ст. 66 КК можуть бути визнані судом такими, що пом`якшують покарання та на які посилається апелянт суд не встановив.

Як видно із обвинувального акта не було встановлено обставин, що пом`якшують покарання і на стадії досудового розслідування.

Суд у вироку навів мотиви, з яких він відхилив доводи сторони захисту про наявність обставини , що пом`якшує покарання- вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки її наявність не підтверджена належними і допустимим доказами.

Такий висновок суд мотивував тим, що не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідна обстановка склалася настільки безвихідною, щоб всупереч волі обвинуваченої змусити її вчинити тяжкий злочин з метою рятування життя матері та зазначив, що стороною захисту не було надано належних доказів , які б підтверджували важку хворобу матері обвинуваченої на момент вчинення злочину, та свідчили б про необхідність постійного догляду за нею чи специфічного її лікування, що могла надавати лише обвинувачена.

Суд зазначив, що надані обвинуваченою документи щодо стану здоров`я матері та визначення її особою, яка доглядає за матір`ю підтверджують відповідні обставини станом на 25 липня 2023 року, тобто за п`ять днів до затримання обвинуваченої, а не на момент вчинення злочину.

Не містять матеріали справи даних щодо попередніх дій обвинуваченої, які мали місце до окупації с. Вірівка, які б свідчили про те, що обвинувачена раніше зверталася за допомогою до органів влади, медичних установ або інших організацій для отримання підтримки у догляді за хворою матір`ю, що могло б свідчити про реальність її складної ситуації.

У ст. 66 КК України однією з обставин, яка пом`якшує покарання визначено вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

При цьому збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки.

Збіг цих обставин здійснює формування мотивів вчинення злочину, послаблює волю особи та обумовлює вибір злочинної поведінки. Особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи послабив її вольовий контроль, знизив її увагу, обережність, здатність керувати своїми діями. Навіть одна, але тяжка обставина може вплинути на психіку особи, послабити волю, знизити її опірність ситуації, що згідно з морально-етичними нормами суспільства викликає поблажливе ставлення до особи, яка вчинила злочин.

Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням. Тому суд повинен не лише вказати у вироку на наявність цих обставин, а й розкрити їх зміст та обґрунтувати зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченої щодо вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин та не знайшов достатніх підстав вважати додатковою обставиною, що пом`якшує покарання - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин і такі висновки належним чином мотивував, оскільки обвинуваченою та її захисником не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин та причинно- наслідкового зв`язку між вчинення злочину та хворобою ОСОБА_9 , і що внаслідок цієї хвороби обвинуваченою був вчинений інкримінований злочин.

Колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання дотримався вимог ст. 50, 65 КК України.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можна визнати достатніми та обґрунтованими для зміни вироку в частині призначеного покарання на його пом`якшення як на тому наполягає обвинувачена.

В апеляційній скарзі відсутнє достатнє обґрунтування, яке б вказувало на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням та вчиненим кримінальним правопорушенням.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків в частині призначення обвинуваченій покарання та справедливості обраного заходу примусу, апеляційна скарга не містить.

За наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що з підстав та доводів, зазначених в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання зміні не підлягає, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 407, 419 , ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом трьох місяців безпосередньо до Верховного Суду, а обвинуваченою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4