Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2688/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/322/25
Категорія ст.126-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження №0000559 від 08.08.2024 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Легница Республіки Польща, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.01.2024 вироком Житомирського районного судом Житомирської області за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин,

-за ст.126-1 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК приєднано невідбуте покарання за вироком від 22.01.2024 Житомирського районного суду за ч. 1 ст. 125 КК у виді 120 годин громадських робіт, що у перерахунку, що відповідає 15 дням позбавлення волі, та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців 15 днів.

На підставі ст.ст. 75,76 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 2 ст. 76, п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направлено ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 вирішено не обирати.

встановила:

Як зазначено у вироку, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, та призвело до психологічних страждань останньої, а саме викликало в неї накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.

Зокрема, ОСОБА_6 7, 15, 18 та 25 січня 2024 року, а також 16 лютого 2024 року, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , ображав свою співмешканку ОСОБА_9 словами брутальної лайки, виганяв з будинку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.

7 квітня 2024 року близько 21 год. ОСОБА_6 знаходився за місцем спільного проживання із ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на вчинення домашнього насильства стосовно останньої. Реалізуючи цей умисел та усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, діючи з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті ревнощів в цей же день, час та місці ОСОБА_6 , перебуваючи в одній кімнаті з ОСОБА_9 , підійшов де останньої, яка сиділа на кріслі, та наніс їй один удар правою долонею в область голови, після чого наніс один удар правим кулаком в область лівого вуха. Від ударів ОСОБА_9 намагалась втекти, але ОСОБА_6 наніс їй один удар правим кулаком в область спини, від якого вона не втрималась на ногах та впала на підлогу на живіт. ОСОБА_6 , не заспокоюючись, підійшов до ОСОБА_9 , присів біля неї зліва, правою рукою обхопив шию та почав душити, а лівим кулаком наніс один удар в область чола. Вказаними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.

10 квітня 2024 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 знаходився за місцем спільного проживання із ОСОБА_9 , де у нього виник умисел на вчинення домашнього насильства стосовно останньої. Реалізуючи цей умисел, на ґрунті ревнощів, в цей же день, час та місці ОСОБА_6 , перебуваючи в одній кімнаті з ОСОБА_9 , підійшов до останньої, яка сиділа в кріслі, та наніс один удар правою долонею в область голови та один удар правим кулаком в область лівого вуха. Від ударів ОСОБА_9 намагалась втекти, але ОСОБА_6 наніс їй один удар правим кулаком в область спини, від якого вона впала на підлогу на живіт. ОСОБА_6 , не заспокоюючись, підійшов до ОСОБА_9 , присів біля неї зліва, правою рукою обхопив шию та почав душити, а лівим кулаком наніс один удар в область чола. Вказаними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден.

6 серпня 2024 року близько 17 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в одній з кімнат квартири за місцем свого проживання, почав ображати свою співмешканку ОСОБА_9 , а саме висловлювався нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. В подальшому, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 не реагує на його нецензурні образи, взяв її за одяг та витягнув до приміщення коридору та штовхнув її, внаслідок чого вона не втримала рівновагу та впала на підлогу. В цей же час, ОСОБА_6 сів на спину ОСОБА_9 , де лівою рукою схватив за волосся, а правою рукою почав наносити удари в область обличчя та голови, заподіявши тим самим ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді саден та синців.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 (одного) року 6 (місяців) позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, із застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2024, та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.

Строк покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 .

У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого

Зазначає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, застосував закон який не підлягав застосуванню, також суд не обґрунтував належним чином висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

На думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд визнав як дві окремих обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, згідно ст. 66 КК України, це є однією пом`якшуючою обставиною.

Також, судом визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, ОСОБА_6 раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно.

Вважає, що за вказаних обставин виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливо із застосуванням ст. 75 КК України, та такі висновки суду не відповідають закону України про кримінальну відповідальність через його неправильне застосування.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються. Розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2024 року засуджений до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, ОСОБА_6 вчинив до повного відбуття покарання за вироком від 22.01.2024 року, а тому в цьому разі покарання має бути призначено обвинуваченому із застосуванням ч. 1, 4 ст. 71 КК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , хоча і послався на застосування ч. 1 ст. 71 КК України, однак, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції не враховано, що якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час постановлення нового вироку із застосуванням положень ст. 71 КК суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 758/15350/21.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 413 та п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до умисного нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та по службі характеризується негативно; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та дійшла висновку, що покарання ОСОБА_6 повинно бути призначено в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2024 щодо ОСОБА_6 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, із застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2024, та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі.

Строк покарання у виді обмеження волі рахувати з моменту прибуття ОСОБА_6 для відбування покарання у виді обмеження волі або його затримання на виконання вироку.

У решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: