Єдиний унікальний номер судової справи 462/6923/24
Номер провадження 1-кп/462/585/24
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000405 від 21.08.2024 року відносно:

ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого востаннє вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2024 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України), до покарання у виді 1 року обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 справи в суді.

02.09.2024 року (вх. № 20072) із Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000405 від 21.08.2024 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання обвинуваченим копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, цифровий носій (а.с. 1, 2-3, 4-5, 6, 7).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 8).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.09.2024 року справу призначено до підготовчого судового розгляду (а.с. 9).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 15).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2024 року постановлено відкласти засідання у кримінальному провадженні та у судове засідання здійснено привід обвинуваченого (а.с. 17).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2024 року постановлено усне клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 щодо проведення судового розгляду відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України у режимі відеоконференції задовольнити. Судове засідання у кримінальному провадженні постановлено здійснювати дистанційно у режимі відеоконференції між Залізничним районним судом м. Львова та Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 30-32).

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , діючи всупереч положень Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, тобто діючи незаконно з прямим умислом, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Так, 20.08.2024 року близько о 16 год. 15 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поруч із будинком № 14 по вул. Білогорща у м. Львові, де на тротуарі знайшов (придбав) один полімерний зіп-пакет, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору. Зрозумівши, що це психотропна речовина, ОСОБА_4 вирішив незаконно привласнити, знайдений ним полімерний зіп-пакет, всередині якого знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору та незаконно зберігав такі при собі, з метою подальшого власного самостійного вживання, без мети збуту, заховавши їх до правої кишені своїх штанів.

Цього ж дня, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у цьому ж місці біля будинку № 14, що по вул. Білогорща у м. Львові та незаконно зберігаючи при собі вказану психотропну речовину, був зупинений працівниками поліції, яким у подальшому добровільно видав із лівої кишені своїх штанів один полімерний зіп-пакет, всередині якого знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору.

У виявленій та вилученій у ОСОБА_4 кристалоподібній речовині білого кольору, яка знаходилась в одному полімерному зіп-пакеті, виявлено PVP, яка згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, якою затверджено «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Загальна маса психотропної речовини PVP, яка вилучена у ОСОБА_4 становить 2, 7598 грам, що згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» перевищує невеликий розмір 0, 15 грам, та становить великий розмір.

2.1. Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, у великих розмірах.

ІІІ. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

3.1. Щодо позиції обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

3.2. Щодо позиції сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на вказаній кваліфікації дій обвинуваченого, просив суд визнати його винним у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у межах санкцій вказаної частини статті.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченої.

IV. Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Так, показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

V. Призначення покарання.

5.1. Загальні положення.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань кримінального кодексу України, як правового забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує, зокрема: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення; особу винного, його вік, сімейний, матеріальний стан, а також стан здоров`я; роль у скоєнні кримінального правопорушення та поведінку до і після вчинення такого; наявність обставини, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання.

5.2. Щодо обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.3. Щодо обставин призначення основного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України) та диспозитивність (п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України).

Відповідно до ст. 65 КК України суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, військовослужбовця (а.с. 26), який раніше судимий (а.с. 33-37, https://reestr.court.gov.ua/Review/121765984), на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с. 72, 74 матеріалів кримінального провадження), а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, класифікацію за ст. 12 КК України (яке відноситься до категорії нетяжкого злочину), особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді штрафу, що відповідатиме поняттю та меті покарання.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Окрім цього суд зазначає, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2024 року у справі № 465/5460/24 ОСОБА_4 ухвалено визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді одного року обмеження волі, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

Так, ч. 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тому, призначене покарання вироком Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2024 року у справі № 465/5460/24 у виді обмеження волі із звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України слід виконувати самостійно.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

6.1. Щодо процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3 029 грн. 12 коп., за результатами проведення вказаної судової експертизи, висновок експерта № СЕ-19/114-24/19552-НЗПРАП від 30.08.2024 року (а.с. 38 матеріалів кримінального провадження).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку суду не обраний. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп., за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів (Висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/114-24/19552-НЗПРАП від 30.08.2024 року).

Вирок Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/5460/24 від 20.09.2024 року, за яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та обрано йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік та відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням одного року іспитового строку виконувати самостійно.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-номерний полімерний пакет, який опечатано паперовою биркою з відтиском круглої мастичної печатки, в якому згідно висновку експерта № СЕ-19/114-24/19552-НЗПРАП від 30.08.2024 року PVP. Маса PVP становить 2, 7598 грам (а.с. 43 матеріалів кримінального провадження) знищити.

Порядок оскарження вироку, набрання ним законної сили та отримання копії вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 23.12.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1