Справа № 522/52/25
Провадження по справі № 1-кс/522/162/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

07 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паліївка Біляївського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0000083 від 09.09.2024 року, за у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 від 09.09.2024 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у вигляді процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року о 05:00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_8 , збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з вказаними обставинами, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023), від 01.05.2023 № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023), від 26.07.2023 № 451/2023 (затверджений Законом України № 3275-IX від 27.07.2023), від 06.11.2023 № 734/2023 (затверджений Законом України № 3429-IX від 08.11.2023), від 05.02.2024 № 49/2024 (затверджений Законом України № 3564-IX від 06.02.2024), від 23.07.2024 № 469/2024 (затверджений Законом України № 3891-ІХ від 23.07.2024).

Після початку широкомасштабного військового вторгнення Російської Федерації в Україну 24.02.2022, у громадянина України ОСОБА_4 , який був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, був прихильником приєднання території України до Російської Федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, підтримував збройну агресію Російської Федерації проти України, визнавав її правомірною і підшукував способи сприяти їй, усвідомлював, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на надання державі-агресору Російській Федерації, її державним органам, організаціям і представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Способом допомоги державі-агресору Російській Федерації в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_4 обрав - здобуття і передачу представникам розвідувальних органів Російської Федерації інформації про розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

З метою реалізації свого злочинного умислу, протягом 2024 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив в контакт з невстановленим співробітником розвідувального органу Російської Федерації, зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) "Telegram" під іменем (аккаунтом) " ОСОБА_9 ", якому дав зобов`язання здобувати і передавати йому засобами конспіративного зв`язку розвідувальну інформацію про розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

На виконання свого злочинного умислу, 26.11.2024, у період часу з 21:14 год. до 21:15 год., ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, маючи умисел на надання державі-агресору Російській Федерації, її державним органам і організаціям, їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України і в умовах введеного в Україні у встановленому законом порядку воєнного стану, виконуючи завдання представника іноземної держави - співробітника розвідувального органу Російської Федерації, переслідуючи протиправну мету зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді створення загрози державній безпеці України, використовуючи власний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A05s», модель «SM-A057G/DSN», серійний номер s/n: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою стільникового зв`язку за номером телефону НОМЕР_4 , будучи зареєстрованим в месенджері «Telegram» під іменем (аккаунтом) « ОСОБА_10 », авторизованим за його номером телефону НОМЕР_4 , в ході спілкування в месенджері «Telegram» направив невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації, зареєстрованому в месенджері «Telegram» під іменем (аккаунтом) " ОСОБА_9 ", який завідомо для ОСОБА_4 знаходився на території Російської Федерації або на окупованій Російської Федерацією території України (точне місце не встановлене) і здійснював підривну діяльність проти України, достовірну інформацію у вигляді знімків місцевості картографічного веб-сервісу Google Maps (карти Google) із зазначенням точних географічних координат розташування військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 808/1655/6дск від 25.12.2024, станом на 26.11.2024 за переданими ОСОБА_4 невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації географічними координатами розташовувалася військова частина НОМЕР_5 Збройних Сил України. За змістом переданої ОСОБА_4 невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації інформації можливо ідентифікувати на місцевості розташування військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України. Передана ОСОБА_4 невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації інформація Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, іншими уповноваженими державними органами не розміщувалась. Розголошення вказаної інформації в умовах воєнного стану може завдати шкоду обороноздатності та державній безпеці України.

При цьому, надаючи невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації достовірну інформацію про розташування Збройних Сил України, ОСОБА_4 усвідомлював, що відповідні підрозділи і військовослужбовці Збройних Сил України стануть цілями вогневого ураження збройними силами держави-агресора Російської Федерації, а надана ним інформація буде використана для планування і ведення збройними силами держави-агресора Російської Федерації військових дій проти України, проведення розвідувальними органами Російської Федерації підривної діяльності проти України, у зв`язку з чим його дії направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

06.01.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

07.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся досуду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,2,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Захисники підозрюваного ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки вважають клопотання слідчого необґрунтованим, ризики не доведені, провадження є сфальсифікованим, в підозрюваного міцні соціальні зв`язки, підозрюваний раніше не судимий, має місце роботи, одружений, має неповнолітню дитину 2011 року народження, має державні нагороди від держави України. Окрім цього, адвокати вказали, що мобільний телефон не був вилучений під час проведення обшуку у ОСОБА_4 , а був вкладений в руки ОСОБА_4 під час його затримання, а саме мобільний телефон марки «Samsung», яким ОСОБА_11 ніколи не користувався, який поклали поруч з ним та включили камеру і розпочали обшуу. Окрім цього, слідством не встановлено особу, якій ОСОБА_11 передава інформацію. Не зроузміло, яким чином з телефону який продав ОСОБА_11 (редмі) знімки потрапили в телефон марки «Samsung», яким ОСОБА_4 не користувався взагалі. ОСОБА_11 раніше вже проходив поліграф з цього приводу, підозра є вочевидь необґрунтованою, а тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Окрім цього, заявили про застосування до підозрюваного заходів фізичного характеру, а саме побили підозрюваного під час затримання.

Щодо доводів сторони захисту, прокурор в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_4 передавав інформацію з свого телефону, що зафіксовано матеріалами НСРД.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі на строк на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, підозрюваний одружений, офіційно працює конотролером 3ї категорії сектору СЗСДС РСВ в ІНФОРМАЦІЯ_3, має неповнолітню дитину 2011 року народження, що свідчить про наявність в підозоюваного міцних соціальних зв`язків, проте враховуючи важкість, резонансність та суцільну небезпечність інкримінованого діяння, враховуючи, що досудове слідство знаходиться на початковому етапі, є достатньо підстав вважати що існують ризикик, передбачені ст. 177 КПК України.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією у м. Одеса) 2 управління ГУ ВБ СБ України про вчинення кримінального правопорушення № 9/14-2209 від 06.09.2024 (рапортом уповноваженої особи № 9/14-2208 від 06.09.2024), щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України; відповідями представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією у м. Одеса) 2 управління ГУ ВБ СБ України на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України) № 9/14-2492 від 21.10.2024, № 9/14-2570 від 05.11.2024, № 9/14-2804 від 18.12.2024, щодо детальних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України; розсекреченим у встановленому порядку протоколом про проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 9/14-2346 від 27.09.2024, згідно з яким в пам`яті належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки XIAOMI REDMI NOTE 13, модель SM6225, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , номер телефону НОМЕР_8 , наявні знімки місцевості картографічного веб-сервісу Google Maps (карти Google) із зазначенням точних географічних координат розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань; листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 808/1435/6дск від 11.12.2024, листом військової частини НОМЕР_9 Національної гвардії України № 3/12/2-6318 від 17.12.2024, згідно з якими за географічними координатами веб-сервісу Google Maps (карти Google), знімки яких наявні в пам`яті належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки XIAOMI REDMI NOTE 13, модель SM6225, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , номер телефону НОМЕР_8 , розташовувались підрозділи Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань; розсекреченим у встановленому порядку протоколом про проведення негласних слідчих (розшукових) дій № 9/14-2690 від 28.11.2024, згідно з яким в пам`яті належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A05s», модель «SM-A057G/DSN», серійний номер s/n: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою стільникового зв`язку за номером телефону НОМЕР_4 , наявні матеріали спілкування ОСОБА_4 в месенджері «Telegram» з невстановленим співробітнику розвідувального органу Російської Федерації, зареєстрованим в месенджері «Telegram» під іменем (аккаунтом) "N147", відповідно до яких ОСОБА_4 передав невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації точні географічні координати розташування Збройних Сил України; листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 808/1655/6дск від 25.12.2024, згідно з яким станом на 26.11.2024 за переданими ОСОБА_4 невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації географічними координатами розташовувалася військова частина НОМЕР_5 Збройних Сил України; протоколом обшуку від 06.01.2025 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким в ході обшуку вилучено використовуваний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A05s», модель «SM-A057G/DSN», серійний номер s/n: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім-картою стільникового зв`язку за номером телефону НОМЕР_4 , в пам`яті якого наявні матеріали спілкування ОСОБА_4 з невстановленим співробітником розвідувального органу Російської Федерації в месенджері «Telegram»;

Враховуючи вчинену Збройними Силами Російської Федерації військову агресією проти нашої Держави, на території України було запроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_12 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, та Указом 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-IX від 14.04.2022 року, були внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень статті 183 КПК України, під час воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, направлених на знищення, спотворення та приховання речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000083 від 09.09.2024 існує та обумовлений тим, що ОСОБА_4 працює на посаді контролера 3ї категорії сектору СЗСДС РСВ ІНФОРМАЦІЯ_3, має доступ до службових приміщень, речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та які ще не вилучені в ході досудового розслідування, та відповідно має можливість вчинити дії, які можуть призвести до приховування та знищення відповідних документів та технічних приладів, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні № 0000083 від 09.09.2024.

З пояснень сторони захисту в судовому засіданні встановлено, що мобільним телефоном марки «Samsung» підозрюваний ОСОБА_4 начебто не користувався.

Слідчий суддя доходить висновку, що органом досудового розслідування наразі не отримано доступ до всіх технічних засобів, які могли використовуватися підозрюваними у даному кримінальному провадженні для комунікації з приводу вчинюваного злочину та зберегли на собі сліди такої комунікації.

Враховуючи те, що існує обґрунтована підозра щодо участі ОСОБА_4 у реалізації злочинного умислу, направленого на заподіяння шкоди суверенітету територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а тому у слідчого судді наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний має можливість доступу до інформації та документів, які мають доказове значення, та з метою приховування злочинної діяльності та діяльності інших осіб, ОСОБА_4 може самостійно та/або за вказівкою інших причетних до вчинення злочинних дій осіб знищити, сховати або спотворити речові докази та/або оригінали документів, технічних засобів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, враховуючи, що досудове розслідування перебуває на початковому етапі, це свідчать про можливість вчинення підозрюваним дій, спрямованих на зміну, спотворення чи знищення документів з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя також критично ставиться до вказаного ризику, оскільки слідством не надано будь-яких документів, які б свідчили про притягнення підозрюваного раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Слідчий суддя вважає слушними доводи адвокатів щодо наявності в підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, офіційно працює контролером 3 категорії сектору СЗДС РСВ, одружений, має неповолітню дитину 2011 року народження, має державні нагороди та відзнаки.

Проте, необхідно враховувати виключну цинічність інкримінованого підозрюваному діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ.

При цьому, слідчий суддя враховує та наголошує, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 є злочином проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану через повномасштабне військове вторгнення російської федерації проти незалежної держави України, що свідчить про зухвалу, безвідповідальну поведінку підозрюваного та без будь-яких моральних вагань, який вочевидь, будучи дорослою людиною має розуміти, що вчинення дій щодо надання в невстановленому співробітнику розвідувального органу Російської Федерації достовірну інформацію про розташування Збройних Сил України призводить до ослаблення держави, дескридитації підрозділів ЗСУ в очах суспільства в такий надто чуттєвий для країни період та в цілому створює уявлення безкарності за вчинення такого діяння.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, мають бути призначені експертизи, встановлені та допитані усі свідки, можливі причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення інші особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, передбаченимст.177 КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шестидесяти днів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, 07.01.2025 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 07.03.2025 року, а тому саме в межах цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги положення ст.176, 183 КПК України, вважаю за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Щодо доводів сторони захисту з приводу застосування до підозрюваного насильства.

В судовому засіданні сторона захисту заявила про застосування насильства до їх підзахисного під час затримання, а також була допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка є дружиною підозрюваного, з пояснень якої встановлено, що під час затримання ОСОБА_4 , його було побито людьми у формі.

Вказані пояснення не спростовані під час судового розгляду, оскільки відповідних медичних документів слідчому судді не надано.

Згідно з ч.1 ст.18 КПК жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п.102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п.131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

Згідно з вимогами п.п.2, 3 ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до вимог ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Враховуючи те, що перевірка заяв у кримінальному провадженні повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24.06.2010, а також те, що обвинуваченими повідомлено про застосування до нього на стадії досудового розслідування недозволених методів досудового розслідування, суд вважає за необхідне провести перевірку зазначеної інформації.

Вказане узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду по справі №185/8507/14 від 11.09.2019, в якій вказано, що забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів слідства, шляхом проведення офіційного розслідування, є обов`язковим.

Під час обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 від нього та адвокатів надійшла скарга на співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3, які на його думку застосовували до нього заходи фізичного характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що перевірка вказаних обставин щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_4 заходів фізичного характеру не була з`ясована, а тому вимагає проведення офіційного розслідування державою у спосіб, передбачений законом.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 206 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 06.03.2025 року включно, без визначення застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 06.01.2025 року.

Доручити уповноваженим службовим особам Одеської обласної прокуратури виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до ЄРДР відомості за фактом можливого перевищення службових повноважень та зловживання службовим становищем працівниками правоохоронних органів під час затримання ОСОБА_4 , а також щодо можливого застосування стосовно нього співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 фізичного насильства під час його затримання та проведенні слідчих дій, шляхом проведення досудового розслідування в розумні строки, за результатами якого копію процесуального рішення направити до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 10.01.2025 року о 10:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_1