Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2024 року м. Рівне

Справа № 568/1219/23

Провадження № 11-кп/4815/628/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2024 року у справі за поданням Дубенського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 р. за ч.ч.1, 3 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня2024 року задоволено подання Дубенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області.

Постановлено:

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 р. у справі №568/1219/23, провадження №1-кп/568/121/23.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.ч.1, 3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вказує, що вважає ухвалу місцевого суду незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відповідальності в частині призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння та застосувавши до засудженого положення ст.75 КК України з встановленням останньому іспитового строку шляхом постановлення такого процесуального документу, як ухвала, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих суду законом на стадії виконання судових рішень.

Наголошує, що чинними КК України та КПК України передбачено можливість застосування судом до особи інституту звільнення від покарання з випробуванням лише за результатами вирішення обвинувачення по суті, одночасно з постановленням обвинувального вироку і засудження особи. Вказане рішення суду викладається лише у формі вироку.

Тому, на думку прокурора, Радивилівським районним судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Просить скасувати ухвалу суду від 15 жовтня 2024 року та призначити новий розгляд подання в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що місцевий суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог КПК України, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Згідно матеріалів судового провадження, вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України із призначенням покарання за ч.1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.3 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання призначено шляхом поглинення менш суворого більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробування із встановленням однорічного іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Враховуючи встановлену вказаним вироком вартість викраденого засудженим майна за трьома злочинними епізодами у 2023 році, на останнього поширюється дія Закону України №3886-ІХ і в цій частині ухвала місцевого суду прокурором не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Однак колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині призначення покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.357 КК України.

Так, згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.10.2023 року, ОСОБА_7 було засуджено, зокрема, за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі та за ч.3 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі.

Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України. Принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

З ухвали місцевого суду вбачається, що суд, застосовуючи при призначенні покарання за ч.ч.1, 3 ст.357 КК України положення ч.1 ст.70 КК України, призначив остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Таким чином суд першої інстанції, застосувавши принцип часткового складання покарань, визначив остаточне покарання, яке є однаковим за видом і розміром, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скаргзі, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня2024 року відносно засудженого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд подання в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3