Справа № 333/5849/24
Провадження № 1-кп/333/354/25
ВИРОК

Іменем України

19 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 20.05.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України, раніше не судимого,

-за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з Конституцією, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенно держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного праві президент російської федерації ОСОБА_7 та інші невстановлені на цей час досудових розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогах п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України де Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципах Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 273 (XXV) від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на території України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно де п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06.05.2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3684-ІХ від 08.05.2024 року, яких строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 14.05.2024 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 року на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва російської федерації, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесеннях ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через держави кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Мелітополь, Запорізької області, яке було захоплено 25.02.2022 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом Закон № 1207-VІІ), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-V1І, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року (у редакції № 120 від 23.04.2024 року) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», територія Мелітопольської міської територіальної громади, Мелітопольського району Запорізької області внесена до вказаного переліку та з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району, Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району, Запорізької області, представники збройних формувань російської федерації, діючи з підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишні: співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасові окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган «Главное управление МВД в Запорожской области», на захопленій матеріально-технічній базі ГУНП в Запорізькій області, наділивши його всім необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

В подальшому, приблизно у другій половині квітня 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на захопленій матеріально-технічній базі відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, розташованого з адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 14, представниками збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора було створено відповідний структурний підрозділ вказаного незаконного правоохоронного органу, а саме «патрульно-постовую службу Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области».

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніш третьої декади квітня 2022 року громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи на території м. Мелітополь, Мелітопольського району, Запорізької області, яке з 25.02.2022 року та на час складання повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючі умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючі проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицій невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представники збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно зайняв посаду поліцейського 3-го взводу патрульно-постової служби у незаконному правоохоронному органі, створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 14.

В подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді поліцейського 3-го взводу патрульно-постової службі незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области», здійснював в межах своїх службових повноважень патрулювання території громади у форменому одязі з іншими співробітниками незаконного правоохоронного органу та представниками збройних формувань російської федерації.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

3. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника адвоката ОСОБА_6 . Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути осудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення.

На думку захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 винуватість ОСОБА_3 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення не доведена належними і допустимими доказами, не доведено факт добровільності зайняття останнім відповідних посад.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 21.01.2025 року свідок ОСОБА_8 зазначив, що з ОСОБА_3 не знайомий, проте впізнав його при впізнанні по обличчю. Цей чоловік почав працювати на окупантів, він з іншими хлопцями були одягнуті в чорний одяг. На руках і ногах в них були білі пов`язки, вони ходили з дубинками в районі вокзалу та ринку, нібито таким чином здійснювали патрулювання. В травні 2022 року виїхав з м. Мелітополь, тому після цього вже не володіє інформацією.

У суді 04.02.2025 року допитаний в якості свідка ОСОБА_9 в режимі відеоконференції повідомив суду наступне. З обвинуваченим знайомий, так як разом працювали у патрульній службі в м. Мелітополь. Знайомі були близько двох місяців. Він прийшов працювати в березні 2022 року, а ОСОБА_3 трохи пізніше. ОСОБА_3 видавали бронежилет, посвідчення, форму на ній були шеврони. Заробітну плату вони отримували в рублях. Декілька разів разом з ОСОБА_3 здійснювали патрулювання. Вважає, що ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду, його ніхто не примушував.

Крім показів свідків судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2023 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_10 у присутності понятих за участю свідка ОСОБА_9 встановлено, що свідок ОСОБА_9 впізнав особу на фото № 1 як ОСОБА_3 , який працював інспектором ППС у другому взводі окупаційної поліції у м. Мелітополь на тимчасово окупованих територіях Запорізької області. Працював в ППС приблизно з квітна-травня 2022 року, продовжував працювати на момент 30.06.2022 року.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.04.2024 року, проведеного старшим слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 у присутності двох понятих за участю свідка ОСОБА_8 встановлено, що свідок ОСОБА_8 впізнав особу на фото № 1 як ОСОБА_3 , якого як співробітника поліції бачив декілька разів в кінці квітня на початку травня 2022 року неподалік від місцевого базару, був одягнений у чорну форму, мав білу пов`язку на руці та нозі.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 у присутності двох понятих за участю свідка ОСОБА_12 встановлено, що свідок ОСОБА_13 впізнав особу на фото № 1 як ОСОБА_3 , який як співробітник поліції російської федерації в кінці квітня на початку травня 2022 року постійно знаходився неподалік від місцевого базару у м. Мелітополь2, був одягнений у чорну форму, мав білу пов`язку на руці та нозі.

Із протоколу огляду від 21.06.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 переглянуто диск, на якому виявлені аудіо файли, зображення, таблиці, текстові документи, які зафіксовані під час проведення негласної слідчої дії зняття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційними ознаками номер мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується громадянин російської федерації ОСОБА_14 . Виявлено відомість заробітної плати за квітень 2022 року для співробітників незаконно створеного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території Запорізької області «Главного управления МВД в Запорожской области». Під порядковим номер № 44 зазначено посаду «Полицейский ППС ОСОБА_3 45 000,00». Далі, виявлено відомість заробітної плати за травень 2022 року для співробітників незаконно створеного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території Запорізької області «Главного управления МВД в Запорожской области». Під порядковим номер № 56 зазначено посаду «Полицейский ППС ОСОБА_3 45 000,00».

Із протоколу огляду від 21.06.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 переглянуто диск, на якому виявлені аудіо файли, зображення, таблиці, текстові документи, які зафіксовані під час проведення негласної слідчої дії зняття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційними ознаками номер мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується громадянин України ОСОБА_15 . Виявлено чат «ППС Мелітополь», розміщено повідомлення «Ребят, предлагаю всем оставить свои контактные данные. Потом по поиску фамилии можно найти необходимого сотрудника». О 12 год. 06 хв. особа підписана як « ОСОБА_16 » відреагувала на повідомлення « ОСОБА_17 НОМЕР_3 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 год. 54 хв. аккаунт «ППС Мелитополь» розмістив повідомлення «Перелігин, Гнатовский…Эти люди могут сегодня получать удостоверения. До 18.00 вроде бы. Можно завтра». 27.05. о 16 год. 32 хв. аккаунт «ППС Мелитополь» завантажив в чат фото з підписом: «Чтобы знали, кто в каком взводе находится», «Список личного состава ППС Мелитопольского РУВД», «3 взвод, ОСОБА_3 НОМЕР_3 ». 06.06.2022 року о 11 год. 12 хв. особа підписана як « ОСОБА_16 » відповіла на повідомлення: «ППС, Renault Logan, 2010 АЕ7943 ІТ ОСОБА_3 » 06.07.2022 року о 16 год. 04 хв. особа підписана як «Турист» відреагувала на повідомлення «Гнатовский докуметы на паспорт рф подал». ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15 год. 58 хв. в чаті «ППС Мелитополь»: «Гнатовский паспорт получил».

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Крім того під час судового слідства було досліджено такі докази.

Повідомлення про підозру від 08.05.2024 року складену слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_11 , погоджену прокурором Запорізької обласної прокуратури в кримінальному провадження № 0001150 від 12.07.2023 року за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повідомлення про виклик ОСОБА_3 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області, а також надіслання скан-копії повістки про виклик для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення слідчих дій за його участі як підозрюваного у даному кримінальному провадженні на 12.07.2024 року, на 13.05.2024 року, 14.05.2024 року, 15.05.2024 року, які були опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» від 09.05.2024 року.

Повідомлення про виклик ОСОБА_3 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області та повідомлення, що останній є підозрюваним, для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та вручення в порядку ст. 293 КПК України копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які були опубліковані 22.06.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр».

Постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_3 в державний, міждержавний та міжнародний розшук від 21.05.2024 року.

Витяг з Єдиного реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 20.05.2024 року, який підтверджує факт внесення відомостей про початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення на наступних обставин: громадянин України ОСОБА_3 підтримуючи агресію російської федерації на територію України, а також створення незаконних адміністрацій держави-агресора на окупованих територіях півдня України, прийняв пропозицію невстановлених представників вказаної окупаційної влади, що діють на території м. Мелітополь і Мелітопольського району, та добровільно погодився зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі «Мелитопольское РУВД Главного управления МВД в Запорожской области».

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2024 року задоволено клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000815, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повідомлення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування опубліковано 12.06.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр».

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Версія сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення повністю спростовується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів. Добровільність зайняття ОСОБА_3 посади у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, підтверджується, зокрема, показами свідків, оглянутими у судовому засіданні Інтернет-ресурсами, результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, згідно з якими при виконанні своїх обов`язків в незаконних органах влади ОСОБА_3 будь-якого примусу психологічного чи фізичного характеру з боку інших осіб не зазнавав.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини, враховуючи також те, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у добровільному зайнятті ним посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, встановленому санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади на певний строк.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно з ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 , не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, суд, враховуючи обставини справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_3 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, яка несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю із конфіскацією майна. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_3 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Рішення з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_3 судом не приймалося.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1