справа № 208/8703/23
№ провадження 1-кп/208/160/25
ВИРОК

Іменем України

27 січня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши справу кримінального провадження № 0001272, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня освіта, не працюючий, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.11.2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, відбуває покарання в виправній колонії;

- за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.09.2023 року, зміненого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 року, за ч.1 ст. 190, 69 КК України до 120 годин громадських робіт,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

О 10.00 годині 23.08.2023 року, ОСОБА_4 перебував на території КНП КМР «Міська лікарня № 1», розташованої по вулиці Архівній у м. Кам?янське, де біля будинку № 6, на дерев?яній опорі в одному із приміщень лікарні, побачив чоловічу сумку зі штучної шкіри чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон «TECNO SPARK 8C», що знаходився в користуванні неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який на праві власності належить його батьку - ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 діючи в умовах воєнного стану, а саме вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій прямий протиправний умисел, ОСОБА_4 у зазначений час, перебуваючи у вказаному місці, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, розуміючи при цьому, що він діє в умовах воєнного стану, розуміючи, що своїми діями здійснює незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, таємно викрав з вказаного приміщення чоловічу сумку зі штучної шкіри чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон TECNO SPARK 8C модель TECNO KG5k 4GB RAM 64GB ROM, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , PSN: НОМЕР_3 , вартістю 3253 гривні 95 копійки.

Заволодівши викраденим майном та утримуючи його при собі, ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 3 253 гривні 95 копійки.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень, обставини їх скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_6 . Відносини дружні. Вранці 23.08.2023 року, він працював разом з потерпілим на об`єкті - Міської лікарні №1, де проводились будівельні роботи. Йому було відомо, що в користуванні ОСОБА_6 є мобільний телефон, який знаходився в його сумці. ОСОБА_6 працюючи на даху, будівлі, залишивши там сумку, спустився. Скориставшись цим, він забрав сумку ОСОБА_6 , поклав її у відро з під краски та сховав накривши кришкою. ОСОБА_7 шукав потім сумку, питав у нього. Він відповів, що сумку не бачив. В кінці робочого дня, коли ОСОБА_6 пішов, він забрав сумку з відра. З сумки забрав мобільний телефон та гроші, а сумку викинув. Гроші витратив, мобільний телефон залишив собі.

Свою вину визнає повністю та щиро кається у скоєному. Шкоду відшкодовано.

Враховуючи клопотання ОСОБА_5 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Матеріали справи містять заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про добровільну видачу працівникам поліції на огляд та вилучення мобільного телефону (т.2 а.с. 28)

Відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_7 викрадене майно йому повернуто (т.2 а.с.125-126), майнову шкоду йому відшкодовано у повному обсязі.

Аналізуючи викладене за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та визначеного обсягу доказів на їх підтвердження, керуючись законом, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до досудової доповіді, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, може становити небезпеку для суспільства.

Досудові доповіді не будучи обов`язковими для суду, враховуються при прийнятті рішення щодо виду та міри покарання обвинуваченим.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини та щире каяття, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при його призначенні.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер скоєних ним кримінальних правопорушень, які відноситься до тяжких корисливих злочинів, особу обвинуваченого, який на момент розгляду справи судимий та відбуває покарання у виді позбавлення волі, скарг на його поведінку за місцем мешкання не надходило, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, враховує обставини які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, роль якої як мети покарання є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Вид покарання за вчинення злочину передбаченого ч.4 ст. 185 КК України визначений безальтернативно - позбавлення волі, і тому за відсутністю підстав передбачених ст. 69 КК України, саме він судом і застосовується.

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.11.2023 року, ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, та 17.10.2024 року він затриманий на його виконання.

За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.09.2023 року, зміненого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 року, ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 190, 69 КК України до 120 годин громадських робіт.

Частиною 4 ст. 70 КК України встановлено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, принцип індивідуалізації покарання, позицію державного обвинувачення, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо тільки шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

На думку суду, призначення обвинуваченому такої міри покарання є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого його виправлення та попередження вчиненням нового злочину.

Потерпілому майнова шкода відшкодована шляхом повернення майна. Цивільний позов не заявлявся.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за попередніми вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.11.2023 року, за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.09.2023 року, зміненого ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 року, більш суворим покаранням за теперішнім вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття ОСОБА_4 призначеного покарання, рахувати з 17.10.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи у сумі 200 гривень.

Речові докази по справі - мобільний телефон «TECNO SPARK 8C», який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , знявши арешт з майна, залишити у власника.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_4 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1