Вирок

Іменем України

14.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000103 від 05.02.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого фізичною особою підприємцем, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2025 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого побутового конфлікту із батьком - ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків свого діяння, та бажаючи їх настання, використовуючи кухонний ніж, який тримав в своїй правій руці, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 колото-різану рану надключичної ділянки зліва, що не проникає в плевральну порожнину і відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та одну колото-різану рану міжлопаткової ділянки зліва, проникаючу в плевральну порожнину, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Пояснив, що він проживає у АДРЕСА_1 разом із своїми батьками, які є пенсіонерами. 05.02.2025 року в післяобідній час він перебував у своїй кімнаті та почув, що з кухні кричить його матір, з якою сварився батько потерпілий ОСОБА_5 . У зв`язку з цим вийшов зі своєї кімнати і пішов на кухню, де побачив, що між матір`ю і батьком відбувається шарпанина, під час якої батько завдавав матері удари, а остання від них ухилялася. Щоб запобігти подальшому загостренню конфлікту, він став між матір`ю і батьком та поступово виштовхав батька в загальний коридор. Там намагався пояснити батьку, що треба зупинитися, однак, отримав від батька удар рукою в груди, від чого йому стало погано. Після цього він злякався і забіг на кухню, в цей час батько зайшов за ним, тому він схопив ніж, який знаходився на місці в зоні досяжності, і завдав ним батьку два удари: один в ділянку плеча, другий в область ребер. Вчинив так, бо почував себе погано і боявся, що після отриманого удару можуть проявитися його старі проблеми з серцем, а тому, на той час вважав, що треба присікти конфлікт з батьком. На цей момент матір перебувала в кімнаті. Після скоєного на футболці батька проявилася кров, тому він допоміг батьку зняти футболку, однак, самих ран не було видно. Далі посадив батька на диван, побіг у ванну кімнату, де взяв рушники, щоб зупинити кровотечу, а в подальшому викликав швидку медичну допомогу попри те, що як батько, так і матір казали, що рани невеликі і потреби в цьому немає. Бригада швидкої допомоги, яка прибула на виклик, повідомила про подію поліцію і госпіталізувала батька в лікарню, де він лікувався. Також в медичному закладі на лікуванні перебував і сам ОСОБА_4 , в якого після події загострилися давні проблеми із серцем та він потребував допомоги. За деякий час йому зателефонував батько і цікавився його станом здоров`я, після цього вони відновили контакти, до цього часу живуть разом, стосунки в них сімейні і ніхто з них один на одного не ображається. Усвідомлює, що вчинив неправильно, у скоєному кається, просить суворо його не карати, врахувавши, що він батьку зла не бажав, просто в ході конфлікту, який виник раптово, бажав швидше його присікти, як і словесну перепалку, хоча розуміє, що обрав для цього незаконний спосіб.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним у суді, повідомив, що 05.02.2025 року він гуляв із собакою на вулиці, де зустрів своїх двох товаришів, з якими пішли в кафе випити по сто грам алкоголю. Після цього він вирішив повернутися додому і взяти свою пенсійну картку, щоб продовжити вживання алкогольних напоїв із друзями, однак, вдома його з криками зустріла дружина, яка дорікала йому за те, що він ходить взутий по квартирі. Між ним і дружиною зав`язалася словесна перепалка, в ході якої в неї втрутився син ОСОБА_4 , який виштовхав свого батька на коридор. В цей час він вдарив сина, від чого тому стало боляче і останній побіг на кухню, де схопив ніж. Він сказав сину, що той боягуз і не зможе його вдарити, однак, ОСОБА_4 завдав йому два удари у плече невеликим ножем, який висів в кухні на магніті. Від цих ударів він болю не відчув. Вважає, що самостійно спровокував сина на такі дії. В подальшому син вживав заходів для зупинення кровотечі і викликав швидку медичну допомогу, хоча, на думку потерпілого, потреби в цьому не було, адже кров сочилася не через масштабність рани, а в силу того, що вона була розріджена внаслідок вживання алкоголю. Після госпіталізації лікувався у медичному закладі, на даний час продовжує проживати із сином. У судових дебатах потерпілий вказав, що претензій до сина не має, навпаки, після того, що відбулося, стосунки між ними значно покращилися, адже вони нарешті розібралися у всіх проблемах, які існували між ними і про що вони не наважувалися говорити раніше. Також запевнив, що не бажає суворого покарання для сина, а, тим паче, позбавлення волі, адже в тому, що відбулося, частково винен і він сам. Наголосив, що будь-яких конфліктів чи непорозумінь із сином в нього немає, він повністю пробачив останнього і бажає й надалі вибудовувати з ним нормальні сімейні стосунки. На проголошення останнього слова обвинуваченим потерпілий не прибув, водночас згідно положень ст.325 КПК України судом визнано за можливе завершувати розгляд справи за його відсутності, адже свою позицію у справі потерпілий висловив як в ході допиту, так і під час свого виступу в судових дебатах.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого та документів, які стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 нанесення потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке посягнуло на здоров`я потерпілого, мету його вчинення, зокрема бажання в обраний спосіб шляхом заподіяння ножових поранень присікти раптово виниклий конфлікт, наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою обвинувачений перебуває в сімейних відносинах (батько-син), наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, працевлаштований, здійснює підприємницьку діяльність, яка має значення для виконання замовлень в оборонній сфері, займається волонтерством в складі ГО «Штаб волонтерської діяльності воїнам», за що відзначений подякою командування військової частини НОМЕР_2 , не має негативних характеристик за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тривалий час страждає на серцево-судинні захворювання, зокрема, гіпертонічну хворобу 2 стадії із високим ризиком та гіпертензивне серце з вираженою енцефалопатією, що підтверджується випискою із медичної карти №1135 від 18.02.2025 року, оформленої КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування та паліативної допомоги» .

Тому з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас дані, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , беручи до уваги наявність на стороні обвинуваченого двох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення), дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ч.1 ст.121 КК України. При цьому, обрана судом міра покарання здатна сприяти досягненню завдань покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та виконувати функції як спеціальної, так і загальної превенції.

Також відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, публічне вибачення обвинуваченого в судовому засіданні за вчинений злочин, позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого, яка проявилася в наданні невідкладної медичної допомоги потерпілому і виклику швидкої медичної допомоги, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Суд вважає, що за наведених обставин слід надати можливість обвинуваченому довести перед державою та суспільством своє виправлення. При цьому, береться до уваги те, що можливість такого виправлення є цілком реальною, адже обвинувачений своєю позитивною посткримінальною поведінкою довів, що готовий до позитивних змін, цілком усвідомив свою провину, намагається організувати своє особисте і сімейне життя відповідно до загальноприйнятих уявлень про законослухняність і добропорядність, потерпілий, який є батьком обвинуваченого, повністю пробачив сина, жодних претензій до нього не має, водночас самостійно клопотав, щоб сину не призначали реального покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Крім цього, відповідно до положень ч.2 ст.76 КК України на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу. Оскільки в даному випадку вчинене кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, на обвинуваченого ОСОБА_4 також слід покласти обов`язок пройти програму для кривдників, який передбачений статтею 91-1 цього Кодексу.

На даний час діючих стосовно обвинуваченого запобіжних заходів немає і підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу відсутні.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлявся.

Процесуальних витрат у справі немає.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування приписів ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід згідно із ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 1 (одного місяця).

Скасувати арешти, накладені у кримінальному провадженні згідно ухвал слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 10.02.2025 року, на вилучене під час огляду місця події та обшуку майно, а саме: футболку сірого кольору з маркуванням «X LARGE» із слідами речовини темно-бурого кольору, футболку оранжевого кольору із слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж з пластиковою ручкою чорно-сірого кольору із слідами речовини бурого кольору на лезі, медичну пеленку зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани темно-синього кольору торгової марки «Аdidas» із слідами речовини бурого кольору, кофту сірого кольору з біркою «МММ» із слідами речовини бурого кольору.

Речові докази: футболку сірого кольору з маркуванням «X LARGE» із слідами речовини темно-бурого кольору, футболку оранжевого кольору із слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж з пластиковою ручкою чорно-сірого кольору із слідами речовини бурого кольору на лезі, медичну пеленку зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани темно-синього кольору торгової марки «Аdidas» із слідами речовини бурого кольору, кофту сірого кольору з біркою «МММ» із слідами речовини бурого кольору, змиви РБК з коридору, внутрішньої ручки дверей, газової плити, підлоги ванної кімнати, змиви з рук ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , зрізи нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , висушені зразки крові ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які упаковані в паперові конверти та згідно квитанції №0012039 передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1