УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 752/3418/24

провадження № 51- 937 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року,

встановив:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі -КК), та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Не погодившись з вказаним вироком, захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року захиснику

відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_5 та повернуто апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що копію вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року її підзахисний не отримував, а нею зазначена копія отримана 07 серпня 2024 року. Вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження вважає поважними, а тому, на її думку, апеляційний суд безпідставно відмовив у поновленні цього строку та повернув апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі захисника та додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При цьому статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття її апеляційної скарги до розгляду є безпідставними, враховуючи наступне.

Апеляційна скарга на вирок, ухвалений судом першої інстанції, згідно з вимогами ч. 1 ст. 395 КПК, подається протягом тридцяти днів із дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в цей же строк із моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому, ч. 1 ст. 117 КПК встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з наявних матеріалів, вирок Голосіївського районного суду м. Києва було проголошено 15 лютого 2024 року, а з апеляційною скаргою захисник

ОСОБА_4 звернулась 22 вересня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

З доданої копії ухвали суду апеляційної інстанції видно, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник мотивувала, зокрема, тим, що вона отримала копію оскаржуваного вироку 07 серпня 2024 року, а засуджений не отримував взагалі.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, спростовуючи доводи сторони захисту щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції послався на те, що розгляд справи стосовно ОСОБА_5 в суді першої інстанції відбувся у порядку спрощеного провадження, без участі обвинуваченого, який під вартою не тримався; згідно супровідного листа від 16 лютого 2024 року, ОСОБА_5 надіслано копію вироку на його поштову адресу і вручено 29 лютого 2024 року, а 24 червня 2024 року укладено договір на надання правничої допомоги захисником ОСОБА_4 обвинуваченому ОСОБА_5 . З урахуванням цього, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень статті 395 КПК, дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення розпочався з моменту проголошення вироку.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з такою позицією суду апеляційної інстанції й, зокрема, з тим, що інші доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження безпідставні, оскільки указані захисником аргументи стосовно порушеного питання стосуються засудженого, який є самостійним учасником кримінального провадження, наділеним правом на апеляційне оскарження судових рішень, однак апеляційну скаргу не подав.

З огляду на зазначене, обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, касаційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та наявних копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3