Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/894/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2024 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 09.02.2025 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні №0000593

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу міськрайонного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Так судом не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час знаходиться під вартою. Тому рішення, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 не може вважатися обґрунтованим, оскільки оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності об`єктивно з`ясованих обставин.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000593 від 16 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

12 грудня 2024 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що у вказаному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, та знову через нетривалий час у період випробувального терміну імовірно вчинив корисливий злочин пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілого. Також, обвинувачений перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду, та чинити у цьому кримінальному провадженні незаконний вплив на потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які ще судом не допитані. Вказане дає підстави та ймовірність вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000593 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу. Кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_6 , відноситься до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких. Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, та знову через нетривалий час у період випробувального терміну імовірно вчинив корисливий злочин пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілого, що вказує на низьку правосвідомість обвинуваченого та схильність до отримання доходу злочинним шляхом. На момент затримання ОСОБА_6 не працював, власного постійного джерела доходу не мав, перебував на обліку в КНП «Олександрійський наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності з 2021 року.

При цьому, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом незаконного впливу на потерпілого, який наразі не допитаний судом, з метою зміни та дачі показів останнім на його користь.

Отже, у разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Апеляційним судом враховуються і надане захисником клопотання щодо згоди ОСОБА_12 , батька ОСОБА_6 , на перебування обвинуваченого у його квартирі у разі зміни запобіжного заходу.

Водночас, на противагу зазначеного, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказане клопотання не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на свідків; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати цю обставину такою, що може гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Є також не обґрунтованими доводи сторони захисту стосовного тривалого перебування обвинуваченого під вартою, оскільки судовий розгляд триває, новим складом колегії суддів, за клопотанням обвинуваченого та його захисника розпочато повторне здійснення процесуальних дій, які вже здійснювались під час судового розгляду до заміни одного із членів колегії, а саме оголошено обвинувальний акт, здійснені вступні промови, визначено обсяг та порядок дослідження доказів, досліджено документи, звуко- та відеозаписи, розпочато допит свідків.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим у статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Отже, беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого,а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просить апелянт.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання останнього під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками їх звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання ОСОБА_6 під вартою.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено із застосування фізичного насильства.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: