У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/307/25

Провадження № 1-кс/348/91/25

12 лютого 2025 року слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача у кримінальному провадженні №0000023 про арешт тимчасово вилученого майна,

встановила:

11.02.2025 в суд надійшло клопотання дізнавача про арешт тимчасово вилученого майна. В обґрунтування клопотання наведено таке. 07.02.2025 під час патрулювання працівники поліції виявили ОСОБА_3 , який добровільно видав працівникам поліції кристалічну речовину білого кольору зовні схожу на наркотичну, пристрій для викурювання. 07.02.2025 в ході проведення огляду місця події ОСОБА_3 добровільно видав працівникам поліції свій мобільний телефон марки Redmi9A IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 1: НОМЕР_2 синього кольору, про що подав письмову заяву. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 07.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Мобільний телефон визнали речовим доказом. Дізнавач просить накластиарешт мобільний телефон з метою збереження його як речового доказу.

Дізнавач у судове засідання не з`явилась, подала письмоме клопотання про здійснення судового розгляду за її відсутності.

Власник майна у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 170 Кримінального процесуального Кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дізнавач зазначає у клопотанні, що мобільний телефон є речовим доказом у кримінальному провадженні, однак ні у клопотанні, ані у постанові про визнання цього майна речовим доказом не вказано, на підтвердження яких обставин це майно може бути використане. Це позбавляє суд можливості встановити чи відноситься це майно до доказів у кримінальному провадженні, а також чи збереглися на ньому слід вчинення кримінального правопорушення, що вказує на відсутність правової підстави для арешту такого майна.

Крім цього, до матеріалів клопотання долучено заяву законного володільця, відповідно до якої він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон, зазначивши що не заперечує щодо огляду вказаного мобільного телефона. За таких обставин слідчий суддя доходить висновку що ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна не підтверджені.

Враховуючи відсутність розумних підозр та сукупності підстав вважати, що вказане у клопотанні майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170 -173 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

у задоволенні клопотання про накладення арешту на мобільний телефон марки Redmi 9A IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1