Справа № 645/6528/23
Провадження № 1-кп/645/86/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 09.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч.2 ст. 369-2 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенський районний суд м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 09.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 подав до суду скаргу на незаконне затримання ОСОБА_7 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, в якій просив суд визнати незаконним затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , що мало місце 17.08.2023 року поруч з багатоквартирним будинком за адресою: м. Харків, вул. Амосова, 32. Також, за результатами розгляду скарги, захисник просить суд постановити окрему ухвалу, якою звернути увагу Харківської окружної прокуратури Харківської області на порушення ст. ст. 3, 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 11, 12, 208 КПК України, що цілком узгоджується із правовою позицією відображеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 14.06.2021 у справі №686/9636/18, згідно з якою за наявності відповідних підстав, суд будь-якої інстанції має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

В обґрунтування поданої скарги захисником зазначено, що 17.08.2021 року о 12 год. 23 хв. на території двору, розташованого поруч з багатоквартирним будинком за адресою: м. Харків, вул. Амосова, 32, старшим слідчим СВ ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення - злочину. Захисник зазначає, що відповідно до тексту протоколу, рішення про затримання ОСОБА_6 прийнято слідчим в рамках кримінального провадження №0000031 від 09.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України тяжких злочинів. Разом із тим, вже 31.08.2023 року прокурором Харківської окружної прокуратури ОСОБА_3 винесено постанову, якою змінено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369-2 КК України на ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України, які відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів. В тексті протоколу слідчим підкреслено одну з двох зазначених підстав для затримання, а саме якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, при цьому рукописним текстом в протоколі зазначено: «17.08.2023 об 12:23 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав неправомірну вигоду». Відповідно до фактичних обставин затримання, та відеозаписів, що містяться у матеріалах досудового розслідування, доступ до яких сторона захисту отримала під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, в момент затримання ОСОБА_6 не намагався втекти та не чинив будь-якого супротиву працівникам поліції, тобто не вчиняв жодних протиправних дій, які давали б законну підставу для застосування по відношенню до нього поліцейських заходів примусу зокрема фізичного впливу. Незважаючи на відсутність законних підстав, передбачених ст.ст. 42, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», працівники поліції здійснили «силове» затримання ОСОБА_6 , при цьому підбігли до останнього і, не маючи на те законних підстав, застосувавши фізичну силу, повалили його на асфальтове покриття та деякий час силоміць утримували його, сидячи на асфальтовому покритті у людному місці, на очах перехожих і мешканців багатоквартирних будинків, розташованих поруч із місцем затримання, а також понятих залучених слідчим до складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Жодної вказівки у тексті протоколу про застосування до ОСОБА_6 заходів фізичного впливу не міститься. Даними діями працівниками поліції було порушено вимоги ч. 1, 2 ст .43 Закону України «Про Національну поліцію», а саме ОСОБА_6 не попереджено про застосування відносно нього заходів фізичного впливу, а також ч. 1 ст. 44 цього Закону, відповідно до якої поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом, оскільки ними могли бути застосовані інші заходи, як, наприклад, заборона залишити місце події, або вимога залишатись на місці, або блокування можливості залишити місце події, тощо. Сторона захисту вважає, що в наслідок вказаних дій ОСОБА_6 певний час перебував у принизливому стані, який несумісний з нормами цивілізованої поведінки, яка є характерною ознакою демократичного суспільства, тобто відбулося публічне приниження людської гідності ОСОБА_6 , що очевидно здійснювалось працівниками поліції щоб зламати моральний опір та примусити ОСОБА_6 діяти проти своєї волі та зізнатися у вчиненні кримінального правопорушення, яке він фактично не вчиняв. Також зазначено, що в частині необхідності застосування до ОСОБА_6 тимчасового запобіжного заходу у вигляді затримання особи (ч .2 ст. 176 КПК України) сторона захисту вважає, що затримання останнього є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_6 обіймає посаду директора комунального підприємства «Вовчанське бюро технічної інвентаризації», має стійкі соціальні зв`язки, хвору матір, жодного супротиву або спроб переховування від органу досудового розслідування не здійснював, раніше не судимий і всі ці факти було достеменно відомі працівникам поліції, які проводили досудове розслідування у кримінальному провадженні більше ніж півтора роки. Таким чином, на дату фактичного затримання були відсутні обставини, які давали б право уповноваженим службовим особам здійснити затримання ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді. Тобто до останнього, всупереч вимогам чинного законодавства було неправомірно застосовано тимчасовий запобіжний захід, який в подальшому був пов`язаний із триманням під вартою. Відповідно до обвинувального акту кримінальне правопорушення інкриміноване ОСОБА_6 має триваючий характер і фактично його документування відбувалось на протязі тривалого часу. Тобто, в даному випадку відсутні підстави для затримання, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки за версією органу досудового розслідування, яка була викладена у повідомленні про підозру від 17.08.2023 року ОСОБА_6 фактично вчинив вимагання неправомірної вигоди, ще в лютому 2022 року, а в серпні 2023 року ніхто не позбавляв слідчого звернутися до слідчого судді з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу. Таким чином, захисник вказує, що були порушені фундаментальні права ОСОБА_6 які гарантовані статтями 3 та 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи, викладені в поданій скарги та просив її задовольнити. Крім того, просив переглянути відеозапис, що міститься на диску в частині обставин затримання ОСОБА_6 (тривалість 1 хвилина, 38 секунд), який просив долучити до матеріалів справи. Також, захисник наголосив, що під час затримання ОСОБА_6 лунав сигнал повітряної тривоги, проте співробітники правоохоронних органів не запропонували пройти останньому до укриття, що також свідчить про порушення прав обвинуваеного.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні скаргу також підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні у задоволенні скарги обвинуваченого просив відмовити. Крім того, заперечував проти дослідження відеозапису затримання обвинуваченого, оскільки на стадії підготовчого засідання правові підстави для дослідження доказів відсутні.

Розглянувши скаргу сторони захисту, заслухавши думку учасників провадження, суд дійшов висновку про таке.

За ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, за ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Також, відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Суд вважає, що прийняття рішення на стадії підготовчого судового засідання за скаргою захисника обвинуваченого про визнання незаконними затримання ОСОБА_6 17.08.2023 року поруч з багатоквартирним будинком за адресою: м. Харків, вул. Амосова, 32, є передчасним та суперечитиме вимогам Розділу 2 Глави 4, а також ст. 370 КПК України, оскільки суд об`єктивно позбавлений можливості у повному обсязі виконати вимоги ст. 94 КПК України.

Водночас, зважаючи на повідомлені факти у у скарзі сторони захисту, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини шостої статті 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), суд зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Виходячи з наведеного та за наявність загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (ст. 206 КПК України), дотримуючись положень ч. 6 ст. 9 КПК та закріпленого ст. 8 КПК України принципу верховенства права, суд вважає за необхідне відреагувати на зазначену вище скаргу з метою дослідження фактів, викладених захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 , дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_6 , та доручити провести перевірку зазначених у скарзі обставин щодо застосування методів фізичного впливу до останнього на стадії досудового розслідування.

Положення вказаної статті можуть бути застосовані суддею і під час судового розгляду справи відповідно до частини шостої статті 9 КПК України, оскільки нею визначені загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які розповсюджуються на весь період кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, досудове розслідування злочинів, вчинених працівником правоохоронного органу, здійснюють слідчі органів державного бюро розслідувань.

Керуючись ст.ст. 206, 314-316 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України відмовити.

Доручити ТУ ДБР у м. Полтава проведення перевірки заявлених захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 обставин, щодо застосування методів фізичного впливу до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 09.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч.2 ст. 369-2 КК України.

Матеріали перевірки та копію прийнятого органом досудового розслідування процесуального рішення направити до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Копії ухвали направити до ТУ ДБР у м. Полтава.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 0.04.2025 року.

Суддя ОСОБА_1