Провадження №1-кп/523/880/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси - ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001560, внесене до ЄРДР 08.10.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новосибірськ рф, громадянина України, військовозобов`язаного, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

У С Т А Н О В И В:

08.10.2024 року, приблизно о 01:30 годині, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік від будинку №1 по вул.Марсельська в м.Одесі, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом припаркованого біля під`їзду №1 зазначеного будинку і належного потерпілому ОСОБА_5 мопеду марки «Suzuki Lets», чорного кольору (номер рами НОМЕР_1 ), вартістю 18000 гривень, пересвідчившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, діючи умисно і таємно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, вказаний підсудний шляхом подолання блокіровки руля та штовхання означеного мопеду встановив контроль над ним та почав його рух, не маючи ані дійсного, ані уявного права володіння, користування чи розпорядження цим транспортним засобом, розмістивши його в приміщенні під`їзду №2 того ж будинку, заволодівши таким чином транспортним засобом і завдавши потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явився, але звернувся із заявою щодо розгляду справи без його участі та з приводу іншого, яка сприймається судом як форма реалізації цією особою наданих їй законом прав, з огляду на що, суд з урахуванням позиції інших сторін та з метою дотримання розумності строків судового провадження визнав можливим здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності зазначеного потерпілого.

Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою провину за висунутим обвинуваченням та будучи допитаним в судовому засіданні, надав суду детальні пояснення про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним інкримінованого діяння, а саме незаконного заволодіння транспортного засобу - належного потерпілому ОСОБА_5 мопеду, що відповідають наведеним вище обставинам доведеного обвинувачення і мали місце 08.10.2024 року приблизно о 01:30 годин, біля будинку за місцем його проживання.

Крім того, підсудний ОСОБА_4 пояснив, що викрадений мопед він перемістив до приміщення парадної за місцем свого проживання і мав намір використовувати його на власний розсуд, у випадку нез`явлення власника мопеду. Обставини ж повернення раніше викраденого ним мопеду потерпілому, йому не відомі. Зауважує на тому, що зробив правильні висновки, кається у скоєному та просить суворо не карати.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та іншими сторонами процесу не оспорюються, наряду із показами вказаного підсудного, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_4 , судом беззаперечно встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, а відтак стороною обвинувачення дії підсудного вірно кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.289 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне заволодіння транспортним засобом, що карається обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

У п.1 примітки до ст.289 означеного Кодексу визначено, що під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі, а за приміткою до ст.286 цього Кодексу під транспортними засобами в статтях 286, 286-1, 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї, тролейбуси, мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на означені вимоги закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що інкриміноване йому діяння мало місце під час дії воєнного стану в Державі та збройної агресії рф проти України, яке в силу ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів у сфері безпеки руху і експлуатації транспорту, а також судом ураховується відсутність завданих потерпілому ОСОБА_5 збитків внаслідок повернення викраденого майна, характеризуючі особу підсудного дані та визнанням ним своєї провини.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_4 не має судимості в силу ст.89 КК України і протягом достатньо тривалого часу до кримінальної відповідальності не притягався (з 1997 року); неодружений і утриманців не має; забезпечений місцем реєстрації та проживання в м.Одесі, де характеризується позитивно; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею у складний для Держави час не займається, на обліку в центрі зайнятості не значиться, сукупність чого свідчить про певну схильність вказаного підсудного до кримінально-протиправної поведінки, але одночасно обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На виконання наведених вимог закону та на підтвердження наявності пом`якшуючих покарання підсудного ОСОБА_4 обставин прокурор посилався на щире каяття підсудного, що обґрунтовується, зокрема визнанням ним своєї провини і зізнавальними показами в суді, відсутністю завданих потерпілому ОСОБА_5 збитків у зв`язку з поверненням викраденого майна (згідно зберігальної розписки).

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ст.ст.50, 61, 65 КК України, обираючи за вчинене підсудним ОСОБА_4 діяння визначені у санкції ч.1 ст.289 цього Кодексу вид і розмір покарання, ураховуючи презумпцію призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК) та недоведеність прокурором у розглядуваному кримінальному провадженні підстав призначення більш суворого виду покарання у виді позбавлення волі, суд в аспекті практики Верховного Суду, викладеної в постанові від 17.04.2018 року, вважає за доцільне призначити вказаному підсудному покарання у виді обмеження волі в межах наведеної санкції.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 року по справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) виснував, що обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання підсудного ОСОБА_4 обставин, характеризуючі останнього дані, комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення зазначеному підсудному покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.289 КК України межах, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 цього ж Кодексу та з одночасним покладенням відповідних обов`язків за ст.76 цього Кодексу, що за переконанням суду уявляється обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна, - в силу ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.289 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75, ч.ч.1, 3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку випробування зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку в частині призначеного покарання та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , - покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 10.10.2024, на мопед марки «Suzuki Lets», чорного кольору (номер рами НОМЕР_1 ), - скасувати.

З огляду на ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні - мопед марки «Suzuki Lets», чорного кольору (номер рами НОМЕР_1), переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутим за належністю вказаній особі.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , а також направити до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, - для виконання в частинах, що стосується їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1