Провадження № 1-кп/592/301/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003192, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, військовозобов`язаного, працюючого у Акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» слюсарем з механо-складальних робіт 4-го розряду, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, паспорт НОМЕР_5, виданий Ковпаківським ВМ СМВ України в Сумській області 23.09.2004,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_3 , визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 у невстановлений час, але не пізніше 25.10.2024, у невстановленому місці на території м. Суми, діючи умисно, посягаючи, на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, посягаючи на здоров`я необмеженої кількості людей, з метою збуту для отримання прибутку придбав та почав зберігати з метою збуту невстановлену кількісті психотропної речовини.

Так, 25.10.2024 о 12:34 год, ОСОБА_3 на відкритій ділянці місцевості поблизу вулиці Металургів у місті Суми, діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій, з метою збуту поклав, в приховану від огляду схованку зіп-пакет у вигляді так званої «закладки» з психотропною речовиною «амфетамін», в місці з координатами (50.92679, 34.794184), після чого сфотографував схованку «закладку» з детальними координатами її місцезнаходження з метою подальшого збуту шляхом направлення повідомлення з фотозображенням невстановленим досудовим розслідуванням особам.

В ході огляду місця події проведеного 25.10.2024 в період часу з 15:52 год. по 16:09 год. на відкритій ділянці місцевості, поблизу вулиці Металургів у місті Суми, в місці з координатами (50.92679, 34.794184), виявлено та вилучено один зіп-пакет з порошкоподібною речовиною рожевого кольору, замотаний в ізоляційну стрічку. Зазначений предмет відповідно вилучено, упаковано, опечатано та направлено на експертне дослідження.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/17144-НЗПРАП від 18.11.2024 у складі наданої на дослідження порошкоподібної речовини у зіп- пакеті, наданому у сейф-пакеті Національної поліції України №PSP1300064, містяться амфетамін, який є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, та кофеїн, який до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не відноситься. Маса амфетаміну у складі порошкоподібної речовині становить 0,0711 г.

Згідно Таблиці № 1 Списку № 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» «амфетамін» є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити зокрема: їх великий розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину, інші обставини. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру.

Крім того, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 25.10.2024, а також у невстановленому місці ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичних засобів, незаконно придбав наркотичний засіб «канабіс» та наркотичний засіб «екстракт канабісу», розуміючи, що речовини є наркотичними засобами, а його дії є протиправними, так як ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за зберігання та збут наркотичних речовин, а тому йому відомі їх фізичні властивості.

У подальшому, ОСОБА_3 у невстановлений час переніс за місцем свого мешкання до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наркотичний засіб «канабіс» та наркотичний засіб «екстракт канабісу» та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно почав зберігати наркотичні засоби у квартирі за вказаною адресою без мети збуту, для особистого вживання.

25.10.2024 у ході проведення обшуку помешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі виявлено та вилучено: три паперових згортка з речовинами рослинного походження зеленого кольору, зіп пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, дві складові від пристрою для вживання наркотичних засобів з нашаруваннями речовин коричневого кольору, скляна та пластикова пляшки з нашаруваннями речовин коричневого кольору.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/17270-НЗПРАП від 11.11.2024 надана на дослідження речовина у згортку «1», утворена сумішшю канабісу та екстракту канабісу, які віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу (із суміші в перерахунку на висушену речовину) у згортку «1» становить 0,235 г. Маса екстракту канабісу (із суміші в перерахунку на суху речовину) у згортку «1» становить 0,239 г.

Надані на дослідження речовини рослинного походження у згортках «2», «3» є канабісом, який віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) склала: у згортку «2» - 0,374 г, у згортку «3» - 0,447 г.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/17278-НЗПРАП від 07.11.2024 надана на експертизу речовина рослинного походження є канабісом, який віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 7,09 г.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/17274-НЗПРАП від 09.11.2024 надані на дослідження речовини-нашарування на поверхнях двох предметів є екстрактом канабісу, який віднесений до наркотичних засобів та 09.11.2025 рослин, обіг яких обмежено. Маса екстракту канабісу у перерахунку на суху речовину становить: на поверхні предмета з полімерного матеріалу - 0,226 г, на поверхні предмета з корку - 0,214 г.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-24/17269-НЗПРАП від 08.11.2024 надані на дослідження речовини-нашарування на поверхнях верхньої частини пляшки зі скла та предмета, та на поверхні верхньої частини пляшки з полімерного матеріалу є екстрактом канабісу, який віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса екстракту канабісу у перерахунку на суху речовину становить: на поверхнях верхньої частини пляшки зі скла та предмета - 0,675 г, на поверхні верхньої частини пляшки з полімерного матеріалу - 0,142 г.

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (із змінами та доповненнями), канабіс та екстракт канабісу відносяться до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено (таблиця 1 список № 1).

Згідно таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (із змінами та доповненнями), кримінальна відповідальність за незаконний обіг наркотичного засобу «канабіс» настає, якщо його вага більша ніж 5 г, а кримінальна відповідальність за незаконний обіг наркотичного засобу «екстракт канабісу» настає, якщо його вага більша ніж 0,3 г.

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи умисно, у порушення вимог Законів України «Про обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб «канабіс» масою 8,146 г та наркотичний засіб «екстракт канабісу», масою 1,496 г.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив:

- кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту;

- злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України свою вину за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю та суду пояснив, що раніше мав справу з психотропними та наркотичними речовинами, перебуває на замісній терапії та контрольовано під наглядом медиків вживає "метадон". Через телеграм канал домовився про заробіток за зроблену «закладку» психотропної речовини «амфетамін» за 100 грн. Отримав місце де взяти цю речовину з месенджера, отримав її та зробив «закладку» (обмотана червоною липкою стрічкою) на вулиці Металургів у м. Суми біля пожежної частини у зазначені в обвинувальному акті дату та час. Потім під час проведення обшуку добровільно видав «бульбулятор» - пристрій для паління «канабісу», та згортки з «канабісом». У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, просив не призначати суворе покарання.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Показання обвинуваченого щодо обставин вчиненого кримінального проступку є послідовними, не містять протиріч, а тому визнаються судом належним доказом на підтвердження пред`явленого обвинувачення.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, має молодий вік - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України - не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 відповідно до класифікації за ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України, вчинене обвинуваченим, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, працевлаштований, сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога, приймає участь у замісній терапії від наркотичної залежності, а отже відсутності його потенційної небезпечності для суспільства, не вбачає, що останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, тому при його безальтернативності за ч. 1 ст. 307 КК України, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає за потрібне призначити покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України та при призначенні основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 307 КК України у виді пробаційного нагляду та покласти на обвинуваченого обов`язки, що визначені ч.ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 остаточно підлягає призначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого у виді пробаційного нагляду.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цим виключається альтернативна можливість вирішення питання про вилучення вказаних речей у власність держави в порядку, визначеному у ст. 100 КПК, щодо вирішення долі речових доказів.

Сторона обвинувачення просила застосувати спеціальну конфіскацію відповідно до положень ст.ст. 96-1, 96-2КК України до вилученого під час обшуку мобільного телефону марки VIVO, моделі V2027 чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , добровільно виданого ОСОБА_3 .

Суд застосовує спеціальну конфіскацію до даного вилученого майна.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України арешт, накладений на майно, яке вилучене в ході досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України необхідно скасувати арешт накладений на майно ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми.

Положеннями частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Частиною 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

У відповідності до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Частиною 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз: Експертиза № СЕ-19/119-24/17144-НЗПРАП від 18.11.2024, складає - 2387 грн. 70 коп.; Експертиза № СЕ-19/119-24/17269-НЗПРАП від 08.11.2024, складає - 1989 грн. 75 коп.; Експертиза № СЕ-19/119-24/17277-НЗПРАП від 14.11.2024, складає - 2387 грн. 70 коп.; Експертиза № СЕ-19/119-24/17274-НЗПРАП від 09.11.2024, складає - 1989 грн. 75 коп.; Експертиза № СЕ-19/119-24/17278-НЗПРАП від 07.11.2024, складає - 1591 грн. 80 коп.; Експертиза № СЕ-19/119-24/17270-НЗПРАП від 11.11.2024, складає - 2785 грн. 65 коп.

Загальна сума витрат за проведення експертиз становить 13132 грн. 35 коп.

Вказаний розмір процесуальних витрат та факт їх понесення ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

З метою забезпечення виконання судового рішення, запобіганню існуючих ризиків, до набрання вироком законної сили слід залишити застосований ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми 12.12.2024 у справі № 592/20606/24 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Лише такий запобіжний захід на переконання суду може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

- за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання за цим вироком ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 до відбуття призначеного покарання обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації, відповідно до ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 застосований ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми 12.12.2024 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальному розмірі 13132 (тринадцять тисяч сто тридцять дві) грн. 35 коп.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.10.2024 у справі № 592/17778/24, від 29.10.2024 у справі № 592/17777/24, від 29.10.2024 у справі № 592/17779/24 після набрання вироком законної сили скасувати, окрім майна до якого застосовується спеціальна конфіскація.

Застосувати спеціальну конфіскацію відповідно до положень ст.ст. 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України до вилученого під час обшуку мобільного телефону марки VIVO, моделі V2027 чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з двома сім-картками з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , добровільно виданого ОСОБА_3 .

Речові докази у кримінальному провадженні, відповідно до постанов слідчого:

- від 25.10.2024 - зіп-пакет з речовиною порошкоподібного рожевого кольору. ззовні схожого на наркотичну, які в подальшому поміщені до спецпакету № PSP1300064;

- від 23.11.2024 - амфетамін масою 0.0711 г. поміщено до спец, пакету №6161394;

- від 25.10.2024 - ізострічка жовто-зеленого кольору, поміщено до спецпакету №PSP 1299968; - пачку від цигарок «Sobranie» з трьома паперовими згортками з речовинами рослинного походження зеленого кольору, схожими на «канабіс». які поміщені до паперового пакету №1; - зіп-пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, схожою на «канабіс». який поміщено до спецпакету № PSP1299969; - ваги кишенькові «Pocket scale» та коробку від них, які поміщено до спецпакету № PSP 1299970; - ізострічка чорного кольору, яку поміщено до паперового пакету №2; - дві складові від пристрою для вживання наркотичних засобів з нашаруваннями речовини коричневого кольору, які поміщено до паперового пакету №3; - скляна ємність з речовиною білого кольору, схожою на наркотичний засіб «металом», які поміщено до паперового пакету №4; - скляна та пластикова пляшки з нашаруваннями речовини коричневого кольору, які поміщено до паперового пакету №5;

- від 16.11.2024 - канабіс масою 1,056 г та екстракт канабісу масою 0,239 г поміщено до спец, пакету №6161369; - канабіс масою 7,09 г поміщено до спец, пакету №6161372; - екстракт канабісу масою 0,44 г поміщено до спец, пакету №6161383; - метадон масою 0,0039 і поміщено до спец, пакету №6161370; - екстракт канабісу масою 0,817 г поміщено до спец, пакету №WAR 1633019;

після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1