Справа № 308/2499/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кс/308/959/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді в межах кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000012 від 06 січня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської обл., Перечинського р-ну, с. Порошково, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 Кримінального кодексу України, -

встановив:

17 лютого 2025 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 січня 2025 року, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та місці в с. Чинадієво, Мукачівського району, Закарпатської області, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник корисливий, злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через Державний кордон України, з корисливих мотивів.

Як встановлено, що 04.01.2025 року, ОСОБА_4 зателефонував своєму другу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_2 , і повідомив, що їде до нього в гості, оскільки є розмова. Тоді, ОСОБА_4 зателефонував іншій особі, яка також мала намір в незаконний спосіб перетнути Державний кордон України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_2 , щоб останній приїхав за ним в м. Іршава, оскільки він немає на чому приїхати. В подальшому, ОСОБА_9 , на своєму власному транспортному засобі марки «ВАЗ 2107», червоного кольору, забрав ОСОБА_4 і привіз до села Білки на вулицю Підгірну до будинку № 82, де вже в той час на них чекав ОСОБА_8 ..

Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи характер своїх незаконних дій, з метою наживи за рахунок незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, став повідомляти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що він допоможе їм в незаконний спосіб перетнути Державний кордон України, а також повідомив, що все буде відбуватись у ніч із 04.01.2025 на 05.01.2025, та озвучив оплату за свої послуги. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за допомогу в незаконному перетині Державного кордону України, повинні сплатити ОСОБА_4 по 2500 Євро кожний, на що і погодились. Грошові кошти повинні були сплачені тоді, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перетнуть загороджувальний паркан.

Далі, ОСОБА_4 , отримавши погодження від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з приводу їх незаконного переправлення через Державний кордон України, зателефонував ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 і попросив від нього автомобіль з метою перевезення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до м. Ужгород.

Так, 04.01.2025 року, о 23:00 годині, до будинку ОСОБА_9 під`їхав автомобіль марки «Mercedes Vito», білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » за кермом якого перебував ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не був обізнаний у злочинних планах ОСОБА_4 і останній наказав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сідати в автомобіль.

В подальшому, за вказівками ОСОБА_4 , водій автомобіля марки «Mercedes Vito», білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » ОСОБА_11 , відвіз ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до с. Чинадієво, Мукачівського району, Закарпатської області. Заїхавши до вказаного населеного пункту, ОСОБА_4 наказав водію автомобіля марки «Mercedes Vito», білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », зупинитись біля продуктового магазину «Соната» та наказав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виходити із автомобіля. Після того як останні вийшли, ОСОБА_11 на автомобілі марки «Mercedes Vito», білого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » поїхав у невідомому напрямку, і тоді ОСОБА_4 наказав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сідати в автомобіль марки «BMW», чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_2 », а сам розмістився на водійському місці. Вирушивши із населеного пункту Чинадієво, ОСОБА_4 повідомив, що вони їдуть до с. Порошково, Ужгородського району, Закарпатської області, де ОСОБА_4 має підібрати ще одну особу призовного віку, яка також буде перетинати Державний кордон України в незаконний спосіб.

Прибувши до с. Порошково, Ужгородського району, Закарпатської області, за попередніми домовленостями, до салону автомобіля сіли ще дві особи, а саме: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець АДРЕСА_4 , який за попередніми домовленостями із ОСОБА_4 був залучений останнім в якості провідника ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 до загороджувального паркану державного кордону України.

З метою конспірації своєї злочинної діяльності, не бажаючи бути викритим правоохоронними органами, ОСОБА_4 , скерував автомобіль у зворотньому напрямку, а саме приїхав до м. Ужгород, через м. Свалява та м. Мукачево.

Приїхавши до м. Ужгород, останні зупинились неподалік кафе «У Алі», розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , і ОСОБА_4 наказав ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виходити із автомобіля та наказав останнім дотримуватись подальших вказівок ОСОБА_13 , який буде їх супроводжувати лісистою місцевістю та допоможе перетнути загороджувальний паркан шляхом підняття колючого дроту загорожі.

Отримавши детальні вказівки від ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вийшли із автомобіля та попрямували слідом за ОСОБА_13 , який довів їх лісистою місцевістю до загороджувального паркану. Далі, ОСОБА_13 піднявши колючий дріт загорожі, наказав ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 пройти під ним і показав рукою напрямок руху, куди останнім йти. До того ж повідомив, щоб ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 повинні через мобільний додаток «Viber» постійно скидати ОСОБА_13 місце свого перебування. Отримавши вказівки від ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вирушили в глиб лісу в напрямку Словацької Республіки, однак помітили багато зарослів кущів і вирішили повернутись назад. Повертаючись на територію України, 05.01.2025 року, о 06 годині 10 хвилин, останні були виявлені та затримані працівниками прикордонної служби на напрямку 295 прикордонного знаку за 700 метрів від лінії Державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

10 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_4 злочину повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідка ОСОБА_8 від 06.01.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; показами свідка ОСОБА_14 від 07.01.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; протоколом пред?явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; показами свідка ОСОБА_12 від 06.01.2025; протоколам пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; протоколом пред?явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; показами свідка ОСОБА_9 від 06.01.2025; протоколам пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2025; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 10.01.2025:

10 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На думку слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у виді тримання під вартою. З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не забезпечить реальної можливості запобігти ризикам, визначеним ст.177 КК України. Наразі ризики, які були прийняті судом при обрані щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та не відпали.

На підставі наведеного просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні підтримав внесене клопотання просив таке задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначив, що ризики нічим не підтверджені.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав свого захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів клопотання та у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як і відомості щодо особистості ОСОБА_4 ..

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вже зазначено вище, з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 та п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України(п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати пред`явлену ОСОБА_4 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Слідчий суддя, вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого (ч.3 ст.332 КК України) злочину, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (від 7 до 9 років позбавлення волі), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування матиме можливість впливати на свідків з метою зміни їхніх показань на його користь, оскільки підозрюваному добре відомо їхні контактні мобільні телефони та будучи на волі він зможе здійснити підкуп чи застосувати насильство до них, а також інших свідків, які на даний час не встановлені, однак здійснюються всі необхідні заходи з метою їх встановлення, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки чинив злочин у сфері недоторканності державних кордонів, отже є підстави вважати, що в підозрюваного ОСОБА_4 є достатньо рішучості для вчинення й інших кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчим суддею оцінювалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 , останній являється працездатним, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, слідчий суддя враховує той факт, що усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дев`яти років він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, при цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , має можливості впливу на потерпілого та свідків та інших учасників кримінального провадження, та існує можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, його ставлення до скоєного суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає тяжкості пред`явленої ОСОБА_4 підозри, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Таким чином, за наведених вище обставин, слідчий суддя вважає за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Разом з тим слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності з ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд з урахуванням положень ст. ст.177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У відповідності з ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з наведеним, виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості злочину, з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2024 року складає 3028 гривень, та з урахуванням майнового стану підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі 70 (сімдесят ) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев"ятсот шістдесят) гривень 00 копійок (70х3028).

Такий розмір застави буде відповідним і достатнім, у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177 КПК України та буде слугувати відповідним стримуючим фактором.

У випадку внесення застави слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 187, 193, 196, 197, 309 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати (обрати) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів починаючи з 18 лютого 2025 року по 10 квітня 2025 року включно.

На підставі ч.3 ст.183, ч.5 ст.182 КПК України, визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у розмірі 70 (сімдесят ) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211 960 (двісті одинадцять тисяч дев"ятсот шістдесят) гривень 00 копійок (70х3028).

Роз`яснити, що підозрюваному ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 а у відповідності до ч.5 ст.194 КПК Українипокласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися за межі Закарпатської обл., Ужгородський район, с. Порошково, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися із свідками, у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну до органів ДМС України в Закарпатській області.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 17 квітня 2025 року включно.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Закарпатській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримуватиметься підозрюваний.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти, про що повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, в порядку ч.5 ст.194 КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20 лютого 2025 року о 14 год. 50 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1