Справа № 276/109/24
Провадження № 1-кп/293/70/2025
УХВАЛА

16 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000397 від 18.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.

Ухвалою від 19.02.2025 суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому до 20.04.2025 (включно) без визначення розміру застави.

14.04.2025 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Мотивуючи подане клопотання прокурор зазначає, що строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 спливає 20.04.2025, однак ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду не відпав, оскільки останній обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду.

Доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду не відпав, доказом чого слугує той факт, що обвинувачений відразу після вчинення кримінального правопорушення активно, цілеспрямовано вживав всіх заходів для приховування слідів вчинених ним кримінальних правопорушень, про що свідчить приховування транспортного засобу, на якому він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, залишення місця вчинення ДТП, введення в оману працівників поліції щодо характеру походження та обставин отримання ним видимих тілесних ушкоджень, також він вимкнув мобільний телефон, переконав близьких родичів не повідомляти працівникам поліції про його перебування в м. Коростень.

Вважає, що не зменшився ризик впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 , з метою уникнення відповідальності, матиме реальну можливість впливати на свідків з метою зміни останніми показань, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні, незважаючи на те всі свідки є допитаними. Звертає увагу, що судове слідство триває, тому не виключена можливість повторного допиту свідків.

Прокурор доводить, що обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому просить врахувати наявність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, а саме загибель потерпілого.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60 діб з викладених у клопотанні підстав.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора у повному обсязі. Просить змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, вважаючи, що ризики, на які вказує прокурор перестали існувати.

Крім того, захисник звернув увагу суду на те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, оскільки має міцні соціальні зв"язки, проживає із цивільною дружиною та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Крім того зауважив, що обвинуваченйи не має наміру впливати на свідків жодним чином.

Захисник ОСОБА_7 у судовом узасіданні заперечив проти клопотання прокурора, просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю. Вважає, що ризики, на які вказує прокурор жодними доказами не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора.

Разом з тим захисник просив у разі продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити обвинуваченому розмір застави.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисників. Запевнив, що не має наміру переховуватись від суду та впливати на свідків.

Представник потерпілих в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу підтримав у повному обсязі. Зауважив, що ризики, які слугували для обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу не зникли та не зменшились, тому підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому не існує.

Потерпілий підтримав думку представника потерпілого та прокурора щодо поданого клопотання.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суд Житомирської області від 21.11.2023 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 17.01.2024 без визначення розміру застави.

Ухвалою від 19.02.2025 суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 діб, тобто до 20.04.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення "достатні підстави".

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження сторони захисту про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід уважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно продовжено строк його дії, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, в тому числі, кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286, який віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.

Суд наголошує, що санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та вказує на те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих злочиніву, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду. Зокрема, суд ураховує і обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, такі як поведінка обвинуваченого після вчинення ДТП, який зник з місця події, не намагався надати першочергову медичну допомогу потерпілому, не викликав екстрену медичну допомогу, намагався приховати автомобіль, яким керував у момент ДТП, не повідомив поліцію про вчинене ДТП.

Суд також дійшов переконання, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, які є родичами останнього та яким було відомо про дану подію ДТП, про яку останні не повідомили ні органи поліції, ні медичний заклад, що може свідчити про те, що вони діяли за вказівкою чи проханням обвинуваченого, що підвищує ризик впливу останнього на вказаних свідків.

Суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Разом з тим факт допиту свідків у судовому засідання не вказує на те, що відпав ризик впливати на того чи іншого свідка, оскільки учасниками кримінального провадження до закінчення судового слідства може ставитись питання про повторний допит кожного зі свідків.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення, у нього існує можливість переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а тому обставини, на які вказує сторона захисту, а саме міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання,відсутність наміру впливати на свідків не дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

З огляду на наведене, суд вважає, що прокурором доведено, що обставини, зазначені у частині третій ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У даному кримінальному провадженні, на переконання суду не доведена можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Таикм чином суд, на підставі аналізу наданих матеріалів, дійшов висновку, що з огляду на наявність ризиків, дії та поведінка обвинуваченого потребують виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує суспільний інтерес який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції".

Отже, підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 22.02.2025, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також те, що наслідком вчинення злочину (ч.2 ст.286 КК України) є загибель людини, суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні достатньо обгрунтовані підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_8 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано відповідних доказів на підтвердження вказаного, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 15.06.2025 (включно) без визначення розміру застави.

3. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_9