Справа № 350/1980/24
Номер провадження 1-кп/350/79/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2024 року за №0000207 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семичів Долинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою загальною освітою, працюючого оператором котельні Красненського ліцею, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

установив:

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 був обраний депутатом Красненської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, повноваження якого почалися з 04.11.2015 року відповідно до рішення І сесії VII демократичного скликання вказаної сільської ради.

У частині 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену в пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі Національне агентство) від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (зі змінами), затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Частиною 1 Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якого закінчилися 01.12.2020, в день відкриття І сесії VIII демократичного скликання Перегінської селищної ради Івано-Франківської області, оскільки відповідно до рішення даної сесії VIII демократичного скликання Перегінської селищної ради від 01.12.2020р. № 21-1/2020 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Перегінської селищної ради» Красненську сільську раду було приєднано до Перегінської селищної ради Івано-Франківської області, діючи умисно, в період часу з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2021 року по 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, перебуваючи за місцем проживання у с. Красне Калуського району Івано-Франківської області, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідної декларації, всупереч вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, тобто за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 року.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.

28.02.2025 через канцелярію суду поступило клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження про його обвинувачення за ст.366-3 КК України в зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав вищевказане клопотання, просив його задоволити.

Прокурор у судовому засіданні просив задоволити клопотання обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Так, приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

У ч. 8 ст. 284 КПК визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

За змістом ст.ст. 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення звизнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в його постанові від 29.07.2021 року в справі № 552/5595/18, провадження № 51-5289 км19.

З вищевказаних підстав суд не з`ясовував у обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання чи не визнання ним вини у вчиненні інкримінованого йому злочині, передбаченого ст.366-3 КК України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-3 КК України.

У ст. 366-3 КК України, якою цей Кодекс доповнено Законом № 1074-IX від 04.12.2020 року, який набрав чинності 30.12.2020 року, передбачалося, що умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", - каралося штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Надалі Законом України № 1576-IX від 29.06.2021 року, який набрав чинності 21.07.2021 року внесено зміни до санкції ст.366-3 КК України, внаслідок чого вчинення зазначеного злочину карається штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі строком на один рік, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

З аналізу ст. 49 КК України вбачається, що для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є юридично важливим встановлення часу вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується в умисному неподанні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, як депутатом Красненської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, повноваження якого закінчилися 01.12.2020 року, тобто як суб`єктом декларування, передбаченим пп «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування. Зокрема, у ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ( в редакції станом на 01.04.2021 року) закріплювався обов`язок осіб, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларацію), за минулий рік.

Суд звертає увагу, що кримінальна відповідальність за ст.366-1 КК України встановлена Законом України № 1074-IX від 04.12.2020 року, який набрав чинності 30.12.2020 року. Одночасно цим Законом внесено зміни до ст.176-2 КУпАП, в якій встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації.

Надалі Законом України № 1079-IX від 15.12.2020 року, який набрав чинності 30.12.2020 року, Закон України "Про запобігання корупції" доповнено ст. 51-2, яка чинна й на час постановлення цієї ухвали судом.

Зокрема, у ст.51-2 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку; якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону ; одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Таким чином, вищевказаним Законом суб`єкту декларування надається шанс виправити своє упущення. Якщо він подасть декларацію протягом 10 днів із дня отримання повідомлення-нагадування від Національного агентства, то має бути підданий адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Якщо ж суб`єкт декларування і після цього повідомлення не подасть декларацію, то його дії мають бути кваліфіковані як умисне неподання декларації за ст. 366-3 КК України.

Однак, звертається увага, що в Законі України «Про запобігання корупції» не закріплений строк, впродовж якого державні органи зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування декларації, а також не закріплений строк, протягом якого Національне агентство зобов`язане письмово повідомити такого суб`єкта про факт неподання декларації.

Врахувавши наявність вищевказаної юридичної невизначеності, суд акцентує увагу, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Аналогічний підхід закріплений також у ч.2 ст.2 Закону України «Про запобігання корупції».

Враховуючи вищевказане, керуючись принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, суд вважає, що направлення Національним агентством суб`єкту декларування повідомлення-нагадування про факт неподання ним декларації поза межами строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст.366-3 КК України є неприпустимим.

Таким чином, суд керується принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, в зв`язку з чим вважає, що часом вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 є період з 01.01.2021 по 01.04.2021.

При цьому звертається увага, що в обвинувальному акті інший час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 не зазначено.

За змістом ст.ст. 44, 49 КК України, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. ч.3, 5 ст. 49 КК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 в розшуку не перебував та перебіг давності на підставі ч. 3 ст. 49 КК України не переривався. Також злочин, у вчиненні якого він обвинувачується не відноситься до категорії злочинів, передбачених в ч.5 ст.49 КК України, щодо яких давність не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, то суд приходить до висновку, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 366-3 КК України, слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент постановлення даної ухвали не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, речових доказів та процесуальних витрат по справі немає, на майно арешт не накладався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, ст.ст. 369-372, 376 КПК України

постановив:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ст. 366-3 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч.2 ст.284 КПК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 листопада 2024 року за №0000207 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя