Справа № 496/4714/19
Провадження № 1-кп/496/29/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз, Одеської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 09.07.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, початок відбуття строку 08.04.2020 року, покарання відбув,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2019 року близько 11.00 годин, ОСОБА_5 , перебуваючи по вулиці Річна в місті Біляївка Одеського району, одеської області, виник умисел на таємне викрадення будь-якого чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на та/мне викрадення чужого майна, помітив домоволодіння АДРЕСА_2 . Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно з корисливих мотивів, переліз через паркан домоволодіння та проник на територію. Знаходячись на території домоволодіння, помітив металеву трубу за допомогою якої, в подальшому, шляхом віджиму вхідних метало пластикових дверей, проник до домоволодіння АДРЕСА_2 , де в одній з кімнат помітив ЛЕД телевізор марки «Самсунг», чорного кольору, діагоналлю 21 дюйм вартістю 2500 грн., який визначив об`єктом свого злочинного посягання та почав здійснювати демонтаж його зі стіни шляхом зняття з кроштейнів та відключення проводів живлення вказаного телевізору, однак по незалежним від його волі обставинам свій злочинний намір довести до кінця не зміг та був затриманий працівниками охоронної фірми «Легіон»

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Пояснив, що тяжко хворіє на туберкульоз відкритої форми, ВІЛ та просив не позбавляти його волі. Зазначив, що відбував покарання у Снігурівської виправної колонії №5 в Миколаївській області, а після того як почалось повномасштабне вторгнення РФ територію розташування колонії було окуповано. Він за вироком Арцизького суду повністю відбув покарання в м. Самара РФ та його відправили додому і 26.07.2024 року він повернувся в Україну. Але під час дороги до України втратив всі документи і довідку про повне відбуття покарання в колонії.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття.

Обставини відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» зауважується: «Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин».

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, хворіє на невиліковні хвороби, потребує складного лікування, потерпілий немає претензій до обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням положень ч. 2 ст.15 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з встановленням іспитового строку.

Суд вважає доцільним визначення ОСОБА_5 таким що відбув покарання за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 09.07.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, суд бере до увагу довідку №56-471ВИХ-25 від 14.02.2025 року надану МЮУ ДПВКП Управління забезпечення діяльності у південному регіоні, відповідно до якої зазначено, що надати інформацію про повне відбуття покарання ОСОБА_5 не вбачається можливим. Також суд враховує пояснення ОСОБА_5 про відбуття покарання за вказаним вироком в м. Самара РФ та після звільнення він повернувся в Україну, що підтверджується наданими прокурором доказами перетину останнім кордону 26.07.2024 року, тобто вже після 08.04.2024 (кінець строку відбуття покарання).

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. Суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. При вчиненні нового злочину особою, яка відбувала покарання у виді позбавлення волі, його невідбутою частиною треба вважати строк, який залишився на момент обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за новий злочин, а якщо такий захід не обирався, - то строк, який залишився після постановлення останнього за часом вироку.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи приписи ст. 71 КК України та усталену судову практику застосування положень вказаної норми, зважаючи на викладені обставини ОСОБА_5 повністю відбув покарання за попереднім вироком суду.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Враховуючи, що арештоване майно не підлягає конфіскації за вироком, суд вважає за можливе накладений арешт скасувати.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Речові докази підлягають поверненню за належністю власнику.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 377 КПК України, ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з під варти у залі суду, а запобіжний захід у виді тримання під вартою, скасуванню.

Керуючись ст. ст. 174, 177, 371-373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_5 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити з під варти в залі суду.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання період перебування його під вартою з 24.12.2024 року по 12.03.2025 року.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року у справі №496/4423/19 (провадження № 1-кс/496/2827/19) скасувати.

Речові докази - металеву трубу, 1 пару рукавиць, 7 слідів СПВ пальців рук, зразок крові та слини знищити; телевізор марки «Самсунг» чорного кольору залишити за належністю ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати у загальній сумі 628,04 грн. за проведення експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1