Справа № 496/6535/24
Провадження № 1-кс/496/161/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_4 в режимі відеоконференції з гарнізонної гауптвахти,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000047 від 27.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування із утриманням на гауптвахті Південного ТУ ВСП ЗС України без визначення застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що на розгляд Біляївського районного суду Одеської області прокурором скеровано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000047 від 27.07.2022 р. за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 03.10.2024 р.

Слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 01.12.2024 р. 27.11.2024 р. суддею Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.01.2025 р. включно із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, 27.11.2024 р. суддею Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 постановлено ухвалу, якою клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - направлено до Одеського апеляційного суду для ініціювання подання щодо визначення Касаційним кримінальним судом Верховного Суду питання про направлення кримінального провадження на розгляд за підсудністю до Березнегуватського районного суду Миколаївської області.

16.12.2024 р. ухвалою Одеського апеляційного суду кримінальне провадження за клопотанням прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - повернуто до Біляївського районного суду Одеської області. В подальшому, 17.01.2025 р. Одеський апеляційний суд звернувся до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду із поданням про направлення клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України у кримінальному провадженні 0000047 від 27.07.2022 року від кримінальної відповідальності, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів. Водночас, строк запобіжного заходу спливає 26.01.2025 р. та його судом не продовжено.

Так, відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 01.03.2022 р. ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією та того ж дня направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 49 від 01.03.2022 матроса ОСОБА_4 призначено на посаду номер обслуги гранатометного відділення 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зараховано на продовольче забезпечення з 02.03.2022 року.

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем, військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 123-124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 08.06.2022 р. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) під час виконання бойового завдання у складі підрозділів сил оборони ЗСУ самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 (більш точне місце дислокації зазначити неможливо у зв`язку із введенням на території України воєнного стану) без зброї, та ухиляється від проходження військової служби до теперішнього часу, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 19.09.2024 р. ОСОБА_4 вручено підозру за ч. 5 ст. 407 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 не може не усвідомлювати імовірність засудження за інкримінованим злочином, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України, та призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Крім цього, у відповідності до п.3 ч.1 ст.177 КПК України наявний ризик, що пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому, що на стадії досудового слідства не проведено всіх необхідних слідчих дій.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженню, проведення досудового розслідування в розумні строки, необхідно застосування запобіжного заходу передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 176, ст. 183 КПК України тримання під вартою.

Перераховане вище дає підстави припускати можливість вчинення підозрюваним інших умисних злочинів.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів вбачається недоцільним, оскільки вони не відповідають тяжкості злочину та не забезпечать виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Посилаючись а ст. 176 КПК України, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням на гауптвахті Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ.

Підозрюваний в судовому засіданні повідомив, що не заперечує проти проведення судового засідання без захисника, не заперечував проти запобіжного заходу.

Вислухавши пояснення прокурора та підозрюваного, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч.6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри на даній стадії підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, в тому числі протоколом допиту свідків та самого підозрюваного.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання до десяти років позбавленням волі, не одружений, раніше не судимий.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризиків переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду, суд враховує суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, а також відсутність відомостей про офіційне працевлаштування, відсутність сімейних відносин, що давало б підстави встановлення міцних соціальних зв`язків підозрюваного.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя не знаходить підтверджень існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваним незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Оскільки, пояснення свідків отриманні, а підозрюваний не заперечує скоєння ним вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя не розглядає питання щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, таких як, особисте зобов`язання чи домашнього арешту, оскільки відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких визначено ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, додані до клопотання докази щодо обґрунтованої підозри у вчиненні саме ОСОБА_4 даного злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, відсутність соціальних зв`язків, на думку суду, не будучи ізольованим, він може здійснити переховування від суду та слідства.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

За таких обставин розмір застави, слідчий суддя не обирає.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Разом з цим, запобіжний захід може бути застосований в межах строку досудового розслідування.

Оскільки підозрюваний є військовослужбовцем, з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 7, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачу справ іншого судді, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції був позбавлений можливості виготовити рішення у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. ст. 177, 199, 376, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 24 січня 2025 року до 24 березня 2025 року включно із утриманням на гауптвахті Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та уповноваженій службовій особі Південного територіального управлення військової служби правопорядку ЗСУ.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28.01.2025 року о 11:00 год. в залі судових засідань № 13 у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1