Справа № 308/762/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим від 03.01.2025 року у кримінальних провадженнях № 0000287 від 01.07.2024 року та № 0000276 від 01.07.2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим від 03.01.2025 року у кримінальних провадженнях № 0000287 від 01.07.2024 року та № 0000276 від 01.07.2024 року.

Подану скаргу мотивує тим, що він звернувся із заявою про злочин від 19.02.2024 та 12.03.2024 листом на електронну адресу в Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Львові. Дані викладені в заяві були внесені в ЄРДР №0000287 від 01.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. На момент внесення даних в ЄРДР про кримінальне правопорушення йому було надано статус заявника, але не було надано статусу потерпілого. Також в ЄРДР не були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України.

01.11.2024 року листом на електронну адресу він звернувся до слідчих Шостого слідчого відділу(з дислокацією у м. Ужгород), ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, з вмотивованою заявою про залучення ОСОБА_3 , до кримінального провадження в якості потерпілого за ЄРДР №0000287 від 01.07.2024. До цього моменту він відповіді на свою заяву не отримав.

13.11.2024 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою у справі № 308/18155/24 постановив зобов`язати Слідчих Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові розглянути заяву ОСОБА_3 від 01.11.2024 про залучення його у якості потерпілого у кримінальному провадженні ЄРДР №0000287 від 01.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

На момент подання ним скарги до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області виконано не було і рішення по його заяві від 01.11.2024 р. до слідчих Шостого слідчого відділу(з дислокацією у м. Ужгород), ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, він не отримав.

18.12.2024 р. до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла його скарга на бездіяльність слідчих Шостого слідчого відділу(з дислокацією у м. Ужгород), ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, яка полягає у невиконанні рішення Личаківського районного суду м. Львова справі №463/4589/24 від 10.06.2024, і невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України до ЄРДР, а також у відмові у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури зазначає, що відомості по заявам ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення, поданим в ТУ ДБР у м. Львові і зареєстрованим під номерами 1600-зкп та 7519-зкп, були двічі внесені в ЄРДР за номерами №0000287 від 01.07.2024 і №0000276 від 01.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України.

Однак відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України взагалі не були внесені в ЄРДР. Також на думку прокурора співробітники ТУ ДБР у м. Львові не припустилися помилки при прийнятті від нього заяви про кримінальне правопорушення і внесенні відомостей в ЄРДР не зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення було скоєно проти нього. Крім того прокурор для визнання його потерпілим у кримінальному провадженні пропонує йому прибути до органу досудового розслідування Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) ТУ ДБР розташованого у м.Львові. Однак такі вимоги не передбачені чинним Кримінально-процесуальним кодексом України.

Скаржник зазначає, що він особисто подав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення підписану електронним цифровим підписом на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові.

Отже, слідчими Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород), ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, була вчинена бездіяльність ще в момент прийняття заяви і внесенні відомостей в ЄРДР про кримінальне правопорушення.

Враховуючи усі доводи, зазначені у відповіді прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури від 03.01.2025 р., можна зробити висновок, що ТУ ДБР у м. Львові і Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону ігнорують факт особистого подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення і не вбачає, що йому було завдано будь-якої шкоди співробітниками ДПСУ за кримінальним правопорушенням, зазначеним у його заявах.

Окрім доводів, зазначених в його заяві про кримінальне правопорушення, звертає увагу Суду, що в результаті дій службовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ), що відбулися 02.09.2023 р. в нього загострились хронічні захворювання і даний факт він може підтвердити результатами медичних обстежень. Також скаржник зазнав морального приниження, оскільки співробітники ДПСУ своїми словами і діями запевняли його, що він є таким громадянином, що ухиляється від проходження військової служби під час мобілізації.

Враховуючи зазначене вище, ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 03.01.2025 р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальних провадженнях за номерами №0000287 від 01.07.2024 і №0000276 від 01.07.2024 та зобов`язати Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону повторно розглянути його заяву від 18.12.2024 р. про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.

Скаржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності. Вимоги викладені у скарзі підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

Прокурор у судове засідання надав заяву, в якій повідомив суд, що рішення від 03.01.2025 року, яке є предметом оскарження, прокуратурою не приймалося, відповідна постанова не виносилася.

Враховуючи скорочені строки розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу на підставі наданих доказів.

Ознайомившись з доводами скарги, доданими до неї доказами, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги із наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 303 КПК України визначений імперативний перелік рішень, дій та бездіяльності дізнавача, слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження.

Безпосередньо п.5 ч.1 ст.303 КПК України оскарженню підлягає рішення прокурора, слідчого дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.110 КПК України, процесуальні рішення дізнавача, слідчого та прокурора приймається у формі постанови.

Це ж узгоджується із положеннями ч.5 ст.55 КПК України, відповідно до якої на уповноважену особу органу досудового розслідування чи прокурора покладається обов`язок винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, із аналізу зазначених законодавчих норм встановлено, що предметом оскарження за п.5 ч.1 ст.303 КПК має бути процесуальне рішення уповноваженої особи: слідчого, дізнавача чи прокурора, викладені в мотивованій постанові.

До скарги, як доказ, доданий лист за №30.52/02 від 18.12.2024 року, прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у відповідь на скаргу ОСОБА_3 , який по своїй суті не є процесуальним документом, в розумінні ст.110 КПК України.

Матеріали кримінального провадження також не містять постанови про відмову у визнанні потерпілим від 03.01.2025 року, яка є предметом оскарження.

Лист прокурора, на який посилається скаржник не може бути оскаржений в порядку, передбаченому ст.303 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене та беручи до уваги наведені прокурором у його заяві твердження про відсутність постанови від 03.01.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, слідчий суддя приходить до висновку, що у даному випадку відсутній сам предмет оскарження, а тому у задоволенні поданої ОСОБА_3 скарги, слід відмовити.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне повідомити заявника, що в ході розгляду даної скарги було встановлено про наявність рішення слідчого від 02.12.2024 року, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні його заяви від 01.11.2024 року про визнання його потерпілим, яке може бути заявником оскаржено до слідчого судді.

Керуючись ст.ст.304,307,309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим від 03.01.2025 року у кримінальних провадженнях № 0000287 від 01.07.2024 року та № 0000276 від 01.07.2024 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1