Справа № 127/2661/23
Провадження №11-кп/801/121/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000387, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.08.2021 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Даньківка Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого водієм ТОВ «Липовець АТП», не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку покарання постановлено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із залучення експертів в сумі 18362 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят дві) гривні 74 копійки.

Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що водій ОСОБА_8 13.08.2021 року близько 17:10 години керуючи технічно-справним рейсовим автобусом «БАЗ А079.23», д.н.з. НОМЕР_1 сполученням «Вінниця-Леухи», рухаючись по території автостанції «Східна», що по Ватутіна 18 у місті Вінниці, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого вчасно не виявив пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автобуса, хоча мав об`єктивну можливість це зробити, в момент виникнення небезпеки для його руху своєчасно не зменшив швидкість керованого транспортного засобу аж до його зупинки, та при подальшій зміні напрямку руху праворуч допустив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих травм загинула на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 768 від 30.09.2021 в ОСОБА_11 виявлено сполучну травму тіла - закриту травму грудей та живота, крововилив в м`яких тканинах грудей з обох сторін, розрив ключично-акроміального з`єднання зліва, множинні переломи ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври з обох сторін з утворенням гемотораксу, розрив серцевої сорочки, розрив правого шлуночка, множинні розриви обох легень, розрив печінки, розрив селезінки, розрив міжхребцевого з`єднання в поперековій ділянці, розрив крижово-клубового з`єднання справа, перелом лобкової та клубової кісток справа; перелом зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки; синці та садна голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; рани лівої верхньої кінцівки та правої нижньої кінцівки.

Сполучна травма тіла у ОСОБА_11 утворилась від дії тупих твердих предметів, що діяли зі значною силою, за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.08.2021. Смерть ОСОБА_11 настала від сполучної травми тіла, яка мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судової комісійної транспортно-трасолого- автотехнічної експертизи № КСЕ-19-22/25151; 21131/22-52 від 25.10.2022 у заданій дорожній обстановці водій автобуса «БАЗ А079.23», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Водій автобуса ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Дії водія автобуса «БАЗ А079.23», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (зі змінами та доповненнями), згідно з якими: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення ОСОБА_8 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове провадження здійснено незаконним складом суду, оскільки справа розглянута суддею, щодо якої були очевидні підстави щодо неупередженості, судом не взято до уваги докази на спростування доводів обвинувачення (трьох висновків експертів), без належного обґрунтування надано перевагу показанням одних свідків над іншими.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 , а також потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарг сторони захисту вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим. При цьому прокурором та представником потерпілого подані письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, зазначені норми закону місцевим судом не дотримані, натомість допущено такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно д п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь якому випадку підлягає скасуванню у випадку його ухвалення незаконним складом суду, а за змістом п. 1 ч. 1 ст. 412 КПК України таке істотне порушення кримінального процесуального закону тягне за собою призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд здійснювався суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 .

У ході судового розгляду 12.12.2023 захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 було заявлено відвід судді ОСОБА_1 . Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2023 відмовлено у задоволенні заявленого відводу (т. 1, а. п. 231-232).

Під час апеляційного розгляду прокурор, потерпілий та його представник заперечуючи проти доводів апеляційної скарги захисника в цій частині про допущенні істотні порушення кримінального процесуального закону (розгляду справи суддею, якій було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у її неупередженості), наголошували на тому, що заявлений стороною захисту відвід був розглянутий, а прийняте рішення про відмову у його задоволенні належним чином обґрунтовано.

За таких обставин під час апеляційного провадження суд має перевірити не лише той факт, що заявлений в ході розгляду відвід судді розглянуто у встановленому порядку, а також перевірити правильність підстав прийняття такого рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

За змістом ст. 349 КПК України після оголошення обвинувачення, встановлення особи обвинуваченого, роз`яснення йому суті обвинувачення і з`ясування, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання, головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови, в яких зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Сторона обвинувачення та сторона захисту мають право відмовитися від проголошення вступної промови.

Конструкція цієї норми кримінального процесуального закону покладає на суд імперативний обов`язок роз`яснити сторонам їх право на проголошення вступної промови, при цьому як убачається з журналу судово засідання від 22.06.2023 (т. 1, а. п. 57-58), таке право головуючим не роз`яснено.

Також за приписи ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Так, під час судового розгляду 22.08.2023 стороною захисту було заявлено клопотання про долучення документів (квитанцій про переказ коштів), які свідчать про вжиття обвинуваченим заходів щодо часткового відшкодування завданої шкоди. При цьому заслухавши думку інших учасників процесу суд відмовив у задоволені такого клопотання без обґрунтування прийнятого рішення (т. 1, а. п. 177-179).

Окрім того під час судових засідань на прохання сторони захисту про вжиття до потерпілого заходів, передбачених ч. 3 ст. 330 КПК України, головуючим такі прохання були фактично залишені без належного реагування.

Сукупність таких порушень очевидно давала стороні захисту підстави для сумнівів у неупередженості головуючого судді, тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що судом не було забезпечено достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, відтак необхідно констатувати, що розгляд справи відбувся суддею, якій було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у її неупередженості

З огляду на викладене, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_8 ухвалено незаконним складом суду.

Інші істотні порушення кримінального процесуального закону

За змістом ч. 1 ст. 412 КПК України під істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону слід розуміти такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У даному провадженні слідчим 17.08.2021 була призначена первинна судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, проведення якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України (т. 1, а. п. 78-79). На виконання зазначеної постанови експертом надано висновок № СЕ-19/102-21/11962-ІТ від 09.09.2021, за висновком якої у ситуації, яка склалася, при вказаних у постанові вихідних даних, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, проте дати відповідь у категоричній формі не видається за можливе (т. 1, а. п. 81-86).

24.09.2021 слідчим знову призначена первинна судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, проведення якої доручено експертам Вінницького КНДІСЕ (т. 1, а. п. 87-88). На виконання зазначеної постанови експертом надано висновок № 6617/6618/21-21 від 24.11.2021, за висновком водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до смуги руху пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України (гальмування) та у його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а. п. 90-95).

09.02.2022 слідчим вкотре призначена первинна автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса М.С.» (т. 1, а. п. 65-69). На виконання зазначеної постанови експертом надано висновок № 5674 від 16.06.2022, за висновком водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України (гальмування) та у його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а. п. 71-76).

19.07.2022 слідчим призначена комісійна транспортно-трасолого-автотехнічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ МЮ України та ДНДЕКЦ МВС України (т. 1, а. п. 61-64). На виконання зазначеної постанови експертами надано висновок № КСЕ-19-22/25151; 21131/22-52 від 25.10.2022, за висновком водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України (гальмування) та у його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а. п. 150-161).

При цьому в усіх постановах про призначення експертиз (як первинних, так і комісійної) слідчим зазначені одні і ті ж вихідні дані, необхідні для надання висновків.

Таким чином суду належало оцінити кожен висновок з точки зору допустимості, повноти та взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами у провадженні.

Так, за змістом ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частиною 10 статті 101 КПК визначено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Окрім того за висновками, що містяться у п. 12, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань і таке дослідження за визначенням здійснюється кількома спеціалістами для проведення повторних або особливо складних експертиз. У випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо.

Кримінальним процесуальним законом передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі (постанові) про призначення додаткової експертизи необхідно зазначати, які висновки експерта ініціатор її призначення вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Таким чином процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

З огляду на те, що усі постанови про призначення експертиз (від 17.08.2021, 24.09.2021, 09.02.2022 та 19.07.2022) містять однакові вихідні дані, під час оцінки висновків суд насамперед мав дати відповідь про вмотивованість прийняття рішення про призначення як неодноразових первинних, так і комісійної експертизи, а також оцінювати їх з точки зору взаємозв`язку з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що місцевий суд вважаючи необґрунтованими висновки експерта № 6617/6618/21-21 від 24.11.2021 послався на те, що рішенням координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 28.01.2022 припинено застосування методик проведення судових експертиз, які застосовувались експертом ОСОБА_12 при проведенні зазначеної експертизи. Проте необхідно було взяти до уваги, що цей експертний висновок складений 24.11.2021, тобто до ухвалення рішення відповідної координаційної ради, та навіть наявність такого рішення саме по собі не зумовлює необґрунтованості висновків експерта.

Таким чином сукупність допущених істотних порушень кримінального процесуального закону завадило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що має наслідком скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000387, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.08.2021 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: