ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7740/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1109/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000249 від 17.01.2019 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 травня 2025 року включно без права внесення застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою без визначення застави на тримання під вартою з визначенням застави та з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, вказаних захисником в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що вироком суду від 12.10.2020 ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 вирок суду скасовано з причин його невідповідності обставинам справи. Посилаючись на висновок експертизи, захисник вказує, що смерть потерпілої могла наступити 14-15 січня 2019 року, що суперечить змісту обвинувачення. Вказане свідчить про необгрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , який більше 6 років перебуває під вартою. За цей час прокурор не зміг довести винуватість ОСОБА_7 , а наявні в матеріалах справи докази містять суперечності. Захисник посилається на те, що ОСОБА_7 має алібі 14-15 січня 2019 року, на місці злочину виявлені сліди крові іншої групи, аніж у обвинуваченого та потерпілої. Захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що кожного разу прокурор подає аналогічні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , вказує на неналежну поведінку сторони обвинувачення, внаслідок чого розгляд кримінального провадження затягується. Захисник наводить обставини, що на його думку, можуть свідчить про недопустимість зібраних доказів, процесуальні порушення під час проведення слідчих та процесуальних дій. Зазначає, що обвинувачений більше 6 років перебуває під вартою за сумнівним обвинуваченням. Зазначає про істотні порушення під час затримання ОСОБА_7 на підставі ухвали суду від 08.11.2022. Вказує, що у провадженні виявлено ряд істотних порушень, які свідчать про недопустимість більшої частини доказів. Зокрема, постанова про призначення групи прокурорів від 17.01.2019 не була підписана, як і не підписано повідомлення про призначення групи прокурорів. Підозра ОСОБА_7 , всупереч вимог статті 52 КПК України була вручена без адвоката, під час вручення зазначеного повідомлення про підозру був присутній адвокат ОСОБА_8 , відомості про якого не внесено до ЄРАУ, письмове повідомлення про підозру навіть не було погоджено з прокурором. Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 дійсно є громадянином РФ, однак у зв`язку із відсутністю пунктів пропуску з РФ, він не має можливості виїхати за межі України до РФ, також не має візи для виїзду до інших держав. Потерпіла перебуває за межами України, її місце знаходження ОСОБА_7 взагалі невідоме, як і місце перебування більшості свідків. Крім того, вказані учасники вже надавали показання в судовому засіданні. Вказані обставини виключають наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. На даний час суд вже досліджує матеріали справи та може констатувати факт наявності істотних порушень КПК України. Щодо посилання сторони обвинувачення на наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні обставини, які б підтверджували оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук, твердження про вчинення ним на території РФ злочину є незаконним, оскільки відсутній відповідний вирок. Захисник вважає, що в даному випадку можливо визначити заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 гривень. За повідомленням представника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 відмовився від участі в судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції. Від прокурора ОСОБА_9 надійшла заява, в якій прокурор просить розглядати апеляційну скаргу захисника без її участі, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що під час судового розгляду залишилося допитати тільки одного свідка, який є військовослужбовцем. Після допиту останнього свідка суд переходить до з`ясування обставин та перевірки їх доказами, наступні судові засідання призначені на 14.04.2025 та 15.04.2025. З огляду на положення частини 4 статті 422-1 КПК України неприбуття учасників не є перешкодою для апеляційного розгляду. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Підстави для вирішення клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги відсутні, оскільки такий строк не порушений. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. Одночасно в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме ризик незаконно впливати на свідків непідтверджений, оскільки майже всі свідки та потерпіла вже допитані у судовому засіданні. Один свідок, який ще не допитаний, на теперішній час проходить військову службу в ЗСУ і ймовірність впливу з боку обвинуваченого на цього свідка, дуже низька. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений є громадянином іншої держави, постійного джерела доходів, місця проживання, міцних соціальних зв`язків на території України не має, судовий розгляд ще триває, а тому наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть особи, визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що просить захисник, не сприятиме досягненню мети кримінального провадження. Колегією суддів не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б гарантували належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку його звільнення з-під варти в разі внесення застави. Щодо посилання захисника обвинуваченого на порушення під час затримання ОСОБА_7 , то запобіжний захід після затримання обвинуваченого був неодноразово продовжений судом першої інстанції, що неодноразово було перевірено судом апеляційної інстанції. Крім того, ризики, встановлені судом першої інстанції продовжують існувати.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає про обставини, які на його думку, свідчать про непричетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину, недопустимість окремих доказів, наявність істотних процесуальних порушень під час проведення досудового розслідування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції неодноразово зазначав, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, у зв`язку із чим доводи захисника про процесуальні порушення під час досудового розслідування, які впливають на вирішення питання щодо допустимості доказів, наявність у обвинуваченого алібі, необхідності визнання доказів недопустимими за принципом «плодів отруєного дерева» є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами під час судового провадження. Суд апеляційної інстанції в межах процедуру перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не досліджує докази, що є предметом дослідження суду першої інстанції, та не надає їм оцінку.

Щодо доводів захисника про наявність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, колегія суддів зазначає, що не визначення судом першої інстанції застави як альтернативного запобіжного заходу, узгоджується з положеннями пункту частини 4 статті 183 КПК України, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи строк перебування ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної інстанції вкотре звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: