Справа № 157/163/25
Провадження № 1-кп/157/86/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000790 від 19.10.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

12.02.2025 прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів без визначення розміру застави, яке мотивує тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 23.10.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. В подальшому, 24.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Обґрунтованість підозри (обвинувачення) ОСОБА_4 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме протоколами оглядів місця події, протоколом огляду трупа, показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , протоколами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , протоколом затримання ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином, на даний час є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, це можливість переховуватись від та суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих.

В обґрунтування ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який відносяться до категорії тяжких, та у разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому, з метою уникнути кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від суду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що останній після вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення залишив місце його вчинення та переховувався від суду.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що одними з доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення є показання свідків, які надають відомості про причетність останнього до вчинення злочину, та які є відомими ОСОБА_4 , а тому, перебуваючи на свободі, обвинувачений матимете можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що негативно вплине на результати судового розгляду. Свідки в суді не допитувалися. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема з допитів очевидців вчинення злочину, ОСОБА_4 погрожував фізичною розправою останнім за розголошення інформації про його причетність до вчинення даного кримінального правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання від 7 до 10 років. Таким чином, перебуваючи на свободі, розраховуючи на безкарність та уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення різного складу, так як згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину. Вищезазначене обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, а саме тим, що наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, особистого зобов`язання відносно обвинуваченого не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки останній обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, обвинуваченим виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно обвинуваченого тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що обвинувачений, враховуючи санкцію покарання, може переховувався від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також вільно проводячи дозвілля в умовах, не пов`язаних з позбавленням волі, обвинувачений буде мати можливість прямо або опосередковано впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 20.01.2025 ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.02.2025 включно. На даний час виникає необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки підстави такого запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та завили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Захисник вважає ризики, які зазначені прокурором абстрактними і такими, що не доводяться долученими до клопотання доказами, окрема відсутні факти скарг від свідків про тиск на них збоку обвинуваченого. ОСОБА_5 зауважив, що обвинувачений є несудимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, тому відсутній ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Крім того, ОСОБА_4 має постійне проживання та стійкі соціальні зв`язки, що знижує ризик його переховування від правоохоронних органів. Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав обґрунтування захисника.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт та просить продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Потерпіла ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилась.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів та за скоєння якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24.10.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів із 23 жовтня до 21 грудня 2024 року включно, який ухвалою слідчого судді цього ж суду від 20.01.2025 продовжено на 30 днів до 18 лютого 2025 року.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою не містить нових обставин, якими підтверджуються наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, існування яких було встановлено судом при розгляді попередніх клопотань сторони обвинувачення про продовження строку застосування цього запобіжного заходу. Попри це суд вважає, що ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконний вплив на потерпілу та свідків не перестали існувати на цей час і застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечує неможливість втілення цих ризиків у реальні прояви негативної поведінки обвинуваченого.

Дослідження долучених до клопотання матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та мотивування захисника ОСОБА_5 вказують на те, що ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення не доведений стороною обвинувачення, оскільки він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд вважає обґрунтованою позицію прокурора, що застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та породить ризики, передбачені п. 1 і 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду та незаконний вплив на потерпілу та свідків.

Проаналізувавши матеріали поданого клопотання про продовження строку тримання під вартою, виходячи з положень статей 177, 178, 194 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, скоєного у період дії воєнного стану військовослужбовцем, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів та відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому враховуючи категорію скоєного кримінального правопорушення, обставини його вчинення, слідчий суддя вважає безпідставним визначати підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави.

Керуючись статтями 177, 197, 199 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів до 13 квітня 2025 року включно.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду, обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено о 14:30 годині 14 лютого 2025 року.

СуддяОСОБА_15