УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 755/16422/21

провадження № 51-5419 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років, за ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 21 липня 2021 року приблизно о 17:30 ОСОБА_4 прийшов у квартиру АДРЕСА_1 до ОСОБА_5 , де розкладним ножем спричинив останній численні удари у життєво важливі органи, після чого цим же ножем спричинив проникаючі колоті-різані рани її матері - ОСОБА_6 . Смерть потерпілих не настала , оскільки їм своєчасно було надано першу медичну допомогу.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог вказує, що апеляційний суд залишив без належної правової оцінки аргументи прокурора про неврахування місцевим судом ступеня тяжкості та обраного засудженим способу вчинення злочину, кількість заподіяних ножових поранень потерпілим. Вважає, що призначення покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК за відсутності пом`якшуючих обставин не давало підстав для призначення покарання у мінімальному розмірі вказаної санкції. Наголошує, що засудженим не відшкодовано заподіяну ним шкоду. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, прокурор не погоджується із розміром призначеного засудженому покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З вироку місцевого суду убачається, що суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, який офіційно не працює, характеризується негативно, веде антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово судимий.

Під час обрання покарання засудженому місцевий суд також урахував те, що ОСОБА_4 вживає наркотичні засоби, вчинив злочини проти життя та здоров`я двох осіб, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання, місцевий суд визнав рецидив злочину.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства неможливе, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК на строк 8 років, за ч. 2 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на строк 10 років.

Суд апеляційної інстанції під час оцінки аргументів прокурора про м`якість покарання ОСОБА_4 зазначив, що суд першої інстанції призначив засудженому те покарання, про яке просив прокурор у судових дебатах. При цьому потерпілі до суду не з`явились та у своїх письмових заявах не висловлювали позиції щодо розміру покарання, зазначивши, що покладаються на розсуд суду у цьому питанні.

Апеляційний суд вказав, що місцевий суд також обґрунтовано обрав принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Підстав для призначення засудженому більш суворого покарання за апеляційною скаргою прокурора колегія суддів апеляційного суду не встановила.

Суд відхиляє доводи сторони обвинувачення про неврахування судами попередніх інстанцій під час призначення покарання в повній мірі всіх відомостей щодо особи засудженого, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що такі відомості належним чином взяті судами до уваги.

Апеляційний суд із додержанням положень статей 404, 405 КПК переглянув кримінальне провадження, зокрема за апеляційною скаргою прокурора, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Покарання, призначене ОСОБА_4 , колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3