17 грудня 2024 року м. Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді т римання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки Миколаївської обл., Веселинівського р-н., с. Виноградівка, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , не одруженої, раніше несудимої,
Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням, погодженим з прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні слідчий і прокурор наполягали на задоволенні клопотання.
Підозрювана і її захисник заперечили проти задоволення клопотання.
Вважають, що більш м`який запобіжний захід або визначення у зв`язку із застосуванням ініційованого запобіжного заходу застави буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.
Підозрювана ОСОБА_6 зазначила, що поверталася на місце події, однак там нікого не було, тому вона вирішила, що зіткнення відбулося із твариною.
Також адвокат ОСОБА_5 та підозрювана ОСОБА_6 ствердили про відсутність доказів щодо ризику переховування у кримінальному провадженні та бажання підозрюваної відшкодувати заподіяну шкоду.
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Під час досудового розслідування встановлено, що 15 грудня 2024 року біля 00 год. 50 хв. ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», р.н. НОМЕР_1 рухаючись по проїзній частині Копистинського шосе, зі сторони с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області в напрямку вулиці Заводської в м. Хмельницькому, в межах населеного пункту, в темну пору доби, по вологій прямій асфальтованій проїзній частині автодороги порушила та не дотрималась вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), яке виразилось у тому, що під час руху вона, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну та створила своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.
Продовжуючи рух за кермом вищевказаного транспортного засобу по правій смузі руху Копистинського шосе, перед залізно дорожнім переїздом, водій ОСОБА_6 діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, порушивши вимоги 12.1, 12.3 Правил, не вибрала безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку у вигляді руху пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по правому краю проїзної частини автодороги в зустрічному напрямку та становила перешкоду для подальшого руху, яку вона спроможна була виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, також в порушення п.13.1 не дотрималась безпечного бокового інтервалу для об`їзду перешкоди, в наслідок чого допустила передньою правою частиною автомобіля наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Внаслідок вчинення водієм ОСОБА_6 наїзду автомобілем «Suzuki» моделі «Grand Vitara», р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 , остання від отриманих травм загинула на місці події.
Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_6 порушила вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б, д), 12.1, 12.3., 13.1. Правил, зміст яких полягає в наступному:
- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки;
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозяться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
За наданими матеріалами порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних пунктів Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті ОСОБА_7 .
Далі ОСОБА_6 , відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті його дій, а саме дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог п. 2.10 (а, г, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не вжила заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_7 , не викликала карету швидкої медичної допомоги, не вжила самостійних заходів для доставлення потерпілої до лікувального закладу та не вжила будь-яких інших заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілої, зникла з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишила без допомоги потерпілу ОСОБА_7 , яка перебувала у небезпечному для життя, безпорадному стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
Своїми діями ОСОБА_6 , порушила вимоги п. 2.10. (а, г, д) Правил та ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», зокрема п. 2.10 - У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні вищевказаного правопорушення повністю підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування:
протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.12.2024, у якому зафіксована слідова інформація про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, зафіксовані та вилучені уламки транспотного засобу, зафіксовано розташування тіла загиблої;
протоколом огляду автомобіля «Suzuki» моделі «Grand Vitara» р.н. НОМЕР_1 , в ході якого було зафіксовано наявні механічні пошкодження передньої частини автомобіля;
протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ( оператора АЗС «SHELL»), який здійснював заправку автомобіля «Suzuki» моделі «Grand Vitara» р.н. НОМЕР_1 напередодні вчинення ДТП біля 00:30 15.12.2024 і бачив що водієм вказаного автомобіля була жінка.
рапортом о/у СРНЗТЗ ВКП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_9 , в якому вказаного що під час проведення пошукових заходів з метою встановлення автомобіля та особи яка вчинила дорожньо-транспортну пригоду, було встановлено що до даного кримінального правопорушення причетна гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка керувала автомобілем «Suzuki» моделі «Grand Vitara» р.н. НОМЕР_1 ;
лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 №2888 від 16.12.2024 в якому йдеться що причиною смерті останньої є перелом черепа, субдуральна гематома;
заявою від потерпілого ОСОБА_10 щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 135 КК України.
протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , яка була очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди, так як спільно із ОСОБА_7 рухалась проїзної частиною дороги в зустрічному для автомобілі напрямку та була прямим очевидцем дорожньо-транспортної пригоди та бачила як після її вчинення автомобіль зник з місця пригоди;
16.12.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч. 1 ст. 135 КК України.
Слідчий суддя зазначає, що повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.
Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.
Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту.
З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.
Частиною 1 статті 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.
Повідомлена ОСОБА_6 підозра повністю відповідає зазначеним вимогам та не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Ризик переховування від правосуддя обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.
Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку суттєво підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Наведені вище обставини в сукупності дають підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду.
Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.
Ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином сторона обвинувачення не конкретизувала, вказавши на те, що на цій стадії кримінального провадження слідчі дії із підозрюваною не проведені.
Слідчий суддя погоджується із тим, що з урахуванням початкової стадії досудового розслідування неможливо урахувати подальшої позиції ОСОБА_6 стосовно проведення з її участю слідчих дій, однак як відмова від надання показань, так і відмова від проведення інших слідчих дій не може бути ризиком у межах кримінального провадження, оскільки гарантується правом не свідчити проти себе, закріпленим у ст.7 КПК України у якості засади кримінального провадження.
Отже, зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені пунктами 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими.
Слідчий суддя враховує наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання у АДРЕСА_2 , місця роботи, де зі слів підозрювана працює без офіційного оформлення трудових відносин, відсутність у неї судимостей.
Однак, вказані обставини не дають змоги дійти висновку про нівелювання ризиків у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя зазначає,що ОСОБА_6 після дорожньо-транспортної пригоди покинула її місце та більш ніж через шість годин повідомила про дорожньо-транспортну пригоду, пояснюючи це стресовим станом.
Підозрювана ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердила, що поверталася на місце дтп, однак там нікого не виявила, а тому вирішила, що відбулося зіткнення із твариною.
Однак такі пояснення підозрюваної слідчий суддя у якості аргументів на спростування ризику переховування відхиляє, оскільки вони непослідовні та із них неможливо дійти переконання щодо підстав ОСОБА_6 у подальшому вважати, що дорожньо-транспортна пригода за її участю відбулася шляхом зіткнення транспортного засобу із людиною та необхідності повідомляти із спливом тривалого часу про вказану подію.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. (частина 1 статті 183 КПК).
За приписами п.4 ч.2 ст.183 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Оцінюючи ступінь ризиків у сукупності з урахуванням тяжкості покарання за вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, зважуючи пропорційно потреби досудового розслідування, необхідність досягнення мети кримінального провадження урахувавши усі встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення на початковій стадії досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення довела те, що запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної і виконання нею процесуальних обов`язків.
На переконання слідчого судді, прокурор у судовому засіданні довів, а слідчий суддя переконався у тому, що існує обґрунтована підозра вчинення тяжкого кримінального правопорушення, що є підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу - тримання під вартою.
Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної, про який йдеться у клопотанні слідчого.
При цьому альтернативні, більш м`які запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання за встановлених обставин, не будуть дієвими, щоб запобігти зазначеним ризикам у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи усі встановлені обставини та тяжкість злочину, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , соціальний та майновий стан підозрюваної, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у межах розміру визначеного законом - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (з урахуванням одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3028 грн.) 242240 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та відповідно до його майнового стану, буде достатнім стримуючим приписом від порушення процесуальних обов`язків.
Оцінивши зазначені обставини слідчий суддя вважає, що саме такий розмір застави не буде непомірним для підозрюваного.
Строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 слід встановити в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 196, 197 КПК України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваної у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, ч.1 ст.135 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 12 лютого 2024 року.
Визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., яка може бути внесена як самою підозрюваною так і іншою фізичною або юридичною особою, і в разі внесення якої, покласти на підозрювану ОСОБА_6 , такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- не відлучатися із м.Хмельницького без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України ( у разі наявності).
У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в доход держави
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя