ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2466/24
Провадження №1-кс/477/1371/24
УХВАЛА

про скасування арешту майна

25 грудня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про скасування арешту ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000050 від 01 травня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2024 року ОСОБА_3 , як третя особа, щодо майна якої вирішується питання про зняття арешту, звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, подане в межах кримінального провадження № 0000050 від 01 травня 2024 року, в якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року у даному кримінальному провадженні на майно, що належить їй на праві власності, а саме на грошові кошти загальною сумою 20 000 доларів США, номіналом по 100 доларів США в кількості 200 купюр, що були вилучені 24 вересня 2024 року.

Клопотання мотивовано тим, що 24 вересня 2024 року проведено обшук житла за місцем проживання ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 за результатами проведення якого виявлено та вилучено, майно згідно переліку, а також грошові кошти загальною сумою 20 000 доларів США, номіналом по 100 доларів США в кількості 200 купюр, які належали їй..

У подальшому, на вищевказане майно ухвалою слідчого судді від 21 жовтня 2024 року накладено арешт.

На думку заявника, арешт на майно, що вилучене у неї під час обшуку, накладений відповідною ухвалою слідчого судді необхідно скасувати, оскільки арештовані речі грошові кошти загальною сумою 20 000 доларів США, номіналом по 100 доларів США в кількості 200 купюр не мають жодного стосунку до вказаного кримінального провадження та не відповідають критеріям означеним в статті 98 КПК України, так як є її власними коштами, отриманими нею із законних джерел, зокрема й шляхом отримання їх в позику від третіх осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримала своє клопотання та просила суд його задовольнити, скасувавши арешт на кошти в іноземній валюті, що накладений ухвалою слідчого судді від 21 жовтня 2024 року.

Додатково пояснила, що обставини, набуття нею цих коштів, які вона раніше зазначала слідчому судді при вирішення питання про їх арешт, мають під собою ґрунтовні підстави, так як вказана сума в цілому отримана нею в борг від третіх осіб з метою вирішення житлового питання, так як внаслідок пошкодження житлового будинку вона та її батьки залишилися без свого житла.

З цією метою вона з серпня по вересень 2024 року через своїх знайомих отримала у борг кошти у іноземній валюті у сумі 20 тис. доларів США, про що надала їм відповідні боргові документи.

Однак, як пояснила ОСОБА_3 , після вилучення цих коштів під час проведення обшуку 24 вересня 2024 року та накладення на них арешту, особи, які є кредиторами за борговими документами, що видані нею, ввернулися до суду про стягнення з неї вищевказаної суми в підтвердження чого надала ухвали Херсонського міського суду Херсонської області про відкриття провадження у справах за позовами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до неї про стягнення боргу.

Вважає, що арешт на кошти, які нею отримано із законних джерел, накладено необґрунтовано, через помилкове визначення їх приналежності особі, яка є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , тому такий підлягає скасуванню.

Прокурор відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_3 та просив у його задоволенні відмовити, оскільки вважав, що арешт на майно накладено обґрунтовано так як таке майно має ознаки речового доказу, тому для забезпечення його збереження існує потреба у подальшому арешті цього майна.

Заслухавши думку учасників судового провадження, свідків, дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною третьою статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (частина десята статті 170 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, в разі надання особами про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у частині другій статті 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Слід зауважити, що під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя не оцінює законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на майно, оскільки вказане питання відноситься до виключної компетенції суду апеляційної інстанції, а вирішує питання щодо обґрунтованості накладення арешту на майно з урахуванням нових доказів, які надаються слідчому судді під час розгляду клопотання та які не були відомі слідчому судді під час накладення арешту на майно.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000050 від 01 травня 2024 року, кваліфіковане за частиною третьою статті 368, частиною першою статті 362 КК України за фактом, вимагання та одержання службовою особою органу місцевого самоврядування у Херсонській області за попередньою змовою групою осіб спільно з військовою службовою особою однієї з військових установ неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, а також за фактом несанкціонованої зміни та внесення фіктивних даних про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку військовозобов`язаних до автоматизованої системи «Оберіг».

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що група осіб, у складі ОСОБА_9 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , яка працює на посаді спеціаліста з питань військового обліку та реєстрації місця проживання «Центра надання адміністративних послуг» Музиківської ОТГ Херсонської області, ОСОБА_8 старшого офіцера відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , який перебуває на посаді оператора обліку та бронювання солдатів та сержантів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою між собою вимагають та отримують неправомірну вигоду від військовозобов`язаних осіб за внесення неправдивих відомостей до військово-облікових документів цих осіб, щодо непридатності до військової служби з виключенням їх з військового обліку.

З метою відшукання майна, речей і документів, які мають вагоме значення для досудового розслідування та може бути речовим доказом у кримінальному провадженні24 вересня 2024 року проведено санкціонований обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , причетність якого до вчинення кримінального правопорушення перевірялася органом досудового розслідування, що розташоване по АДРЕСА_1 , за результатами проведення якого виявлено та вилучено речі та документи згідно переліку, зокрема і кошти у іноземній валюті, мобільні термінали та інше майно.

В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року накладено арешт на майно, що було вилучено 24 вересня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_8 .

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 21 жовтня 2024 року метою такого арешту було збереження речових доказів, що мають істотне значення для кримінального провадження.

При цьому, арешт вилученого майна обумовлений необхідністю встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується з метою вирішення питань, які мають суттєве значення для досудового розслідування та належать до предмету доказування у даному кримінальному провадженні.

У свою чергу, звертаючись з клопотанням про скасування арешту, ОСОБА_3 посилається серед іншого і на необґрунтованість накладеного арешту в частині вилучених коштів, оскільки такі нею здобуто із законних джерел, в підтвердження чого долучила низку документів.

Вирішуючи питання з приводу доводів ОСОБА_3 , щодо особи, якій належать вилучені кошти, які є предметом розгляду у даному клопотанні, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом ухвали слідчого судді про арешт майна від 21 жовтня 2024 року вбачається, що вирушаючи питання з приводу наявності підстав для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, слідчим суддею враховано правові підстави для проведення обшуку, а також досліджено ухвалу слідчого судді від 21 вересня 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою, якою було надано дозвіл на обшук з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема коштів набутих в результаті вчинення кримінального правопорушення, які можуть мати доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Обшук проводився за місцем проживання основних фігурантів, причетність яких до вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з із вимаганням та одержанням службовою особою за попередньою змовою групою осіб неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, зокрема і ОСОБА_8 .

Тобто, згідно з прямо встановленими в ухвалі слідчого судді про проведення обшуків обмежень, в ході обшуків підлягали виявленню та можливому вилученню, в тому чи іншому порядку не будь-які речі та документи, виявлене на місці проведення обшуку, а виключно те, щодо якого мається достатні дані для висновку поза розумним сумнівом, що вказані речі та документи, які мають відношення до отримання неправомірної вигоди ОСОБА_8 та іншими особами, з якими останній спільно діяв.

При цьому, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 21 жовтня 2024 року, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , як особи яка перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення кримінального правопорушення, здійснено вилучення усіх коштів, що були віднайдені у житловому приміщенні, у якому також проживає і ОСОБА_3 .

Обставини проживання ОСОБА_3 у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 підтверджується наданим ОСОБА_3 . Договором безоплатного користування квартирою від 13 липня 2023 року та довідкою ОСББ цього житлового будинку, з яких вбачається, що ОСОБА_3 на підставі укладеного з власником договору є правомірним користувачем та відповідно фактичним володільцем житлового приміщення у якому 24 вересня 2024 року проведено обшук.

Вказані обставини також не заперечувалися учасниками судового провадження та були встановленні слідчим суддею й під час вирішення питання про арешт вилученого під час обшуку майна, що відображено в ухвалі слідчого судді від 21 жовтня 2024 року.

За вказаного, слідчий суддя вважає належними доводи ОСОБА_3 , що за місцем її проживання могли зберігатися кошти, що належать їй на праві власності та які не мають відношення до осіб, яким повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

За долученими до клопотання про скасування арешту матеріалами, а також з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що кошти у іноземній валюті, які були вилучені у неї під час проведення обшуку 24 вересня 2024 року були отримані нею у борг від третіх осіб, зокрема сума розмірі 6400 доларів США отримано в борг від ОСОБА_12 , 3800 доларів США від ОСОБА_5 , 3100 доларів США від ОСОБА_7 та 6700 доларів США від ОСОБА_6 .

В підтвердження укладання договору позики у простій письмовій формі, ОСОБА_3 надано слідчому судді розписку від 09 серпня 2024 року про отриманні нею коштів у сумі 3100 доларів США у борг від ОСОБА_7 ; розписку від 04 вересня 2024 року про отримання ОСОБА_3 у борг 3800 доларів США від ОСОБА_5 ; розписку від 11 вересня 2024 року про отримання коштів у борг від ОСОБА_6 у сумі 6700 доларів США та розписку від 18 вересня 2024 року про отримання від ОСОБА_12 у борг коштів у сумі 6400 доларів США.

З метою підтвердження дійсності укладених угод, за якими ОСОБА_3 отримала кошти у розмірі 20 тис. доларів США від ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , заявником заявлено клопотання про допит свідків у судовому засіданні з метою встановлення дійсності виконання зобов`язання за укладеними договорами позики.

Так, допитані у судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтвердили факт передачі коштів за розпискою ОСОБА_3 у розмірах, що вказаний у відповідній розписці.

Окрім того, ОСОБА_5 повідомив, що після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 в нього змінилися обставини у родинні, через що він вимушений був звернутися до ОСОБА_3 про повернення йому коштів за розпискою, на що остання повідомила йому про неможливість повернення коштів через їх вилучення органом досудового розслідування в межах кримінального провадження пов`язаного із отриманням неправомірної вигоди, що й зумовила його звернутися до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що в його присутності ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_3 надав їй у борг кошти у сумі 3100 доларів США, оскільки остання потребувала вирішення житлового питання. Після передачі коштів у вказаному розмірі, ОСОБА_3 надала ОСОБА_7 боргову розписку про зобов`язання повернути кошти в обумовлений термін.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_6 та на час її відсутності здійснює нагляд за її будинком та має ключі від нього. На початку вересня 2024 року йому зателефонувала ОСОБА_6 та повідомила про необхідність надати доступ до будинку ОСОБА_3 , зокрема до сейфу, так як остання просила надати їй в борг кошти. Вказує, що після прибуття ОСОБА_3 надав їй доступ до будинку та в його присутності ОСОБА_3 відкрила сейф. Взяла в ньому якісь документи та кошти, точної суми яких він не знає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що на прохання ОСОБА_3 у вересні 2024 року надала їй в борг кошти у розмірі 6400 доларів США однак при укладенні договору просила останню не повідомляти про вказані обставини третіх осіб.

За показаннями свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_12 передавала кошти ОСОБА_3 у його присутності, а остання у свою чергу надала їй борговий документ про своє зобов`язання повернути їй вказану суму коштів у обумовлений термін.

Свідок ОСОБА_16 під час розгляду клопотання пояснила, що є матір`ю ОСОБА_5 та мали спільні з ним заощадження. На початку вересня 2024 року її син ОСОБА_5 повідомив їй про прохання ОСОБА_3 надати в борг суму коштів у розмірі 3800 доларів США. Поспілкувавшись з сином на цю тему, дійшли згоди про можливість передати ОСОБА_3 вказану суму коштів, після чого ОСОБА_5 взяв кошти та повіз їх ОСОБА_3 . Момент передачі коштів вона не бачила, однак за поясненнями її сина останній передав їх ОСОБА_3 а остання надала йому борговий документ.

За змістом долучених ОСОБА_3 документів вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ініціювали судові позови до ОСОБА_3 про стягнення з неї боргу за розписками, що надані серпні та вересні 2024 року.

Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 січня 2025 року.

Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 січня 2025 року.

Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2025 року.

Надані ОСОБА_3 та досліджені судом докази у сукупності з показаннями свідків, що допитані у судовому засіданні ставлять під обґрунтований сумнів доводи органу досудового розслідування про належність вилучених коштів, зокрема в сумі 20 тис. доларів США, ОСОБА_8 , як особі яка причетна до вчинення дій пов`язаних з отриманням неправомірної вигоди та, на думку слідчого судді, місять достатньо даних, які б спростовували підстави вважати, що вилучені грошові кошти, мають протиправне походження, були засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 21 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно, а також вбачається із заперечень прокурора, що надані ним у судовому засіданні по розгляду цього клопотання, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, прокурор посилається лише на докази, отримані під час проведення негласних слідчих дій під час якого встановлено причетність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , до вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з отримання неправомірної вигоди та встановленого факту отримання ними коштів у сумі 7000 доларів США.

При цьому, під час розгляду клопотання прокурор ОСОБА_4 вказував, що однозначно стверджувати, що усі вилучені кошти під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є такими, що здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 не можливо, з огляду на відсутність доказів такого.

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає доцільним звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У свою чергу, як встановлено слідчим суддею, з часу вилучення та накладення арешту на майно, органом досудового розслідування всупереч положенням статті 28, 131 КПК України не здійснено того спектру слідчих дій, направленого на виконання завдань, передбачених статтею 2 КПК України, який підтверджував би обґрунтованість накладеного арешту в контексті наведення нових обставин та підтвердження раніше встановлених, які вказували б про належність вилучених під час обшуку коштів до таких, що набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та усували б усі сумніви у їх належності саме ОСОБА_8 .

Однак, зазначені прокурором доводи не містять будь-яких об`єктивних даних вважати, що вилучені під час проведення обшуку органом досудового розслідування кошти отримані виключно від здійснення незаконної діяльності ОСОБА_8 , що мало б своїм наслідком їх утримання в порядку глави 17 КПК України.

Натомість, надані ОСОБА_3 докази, з урахуванням показань свідків, які були допитані в судовому засіданні та підтвердили факт отримання нею коштів за борговими зобов`язаннями, вказують на належність вилучених коштів саме ОСОБА_3 .

Враховуючи, що надані ОСОБА_3 докази у своїй сукупності спростовують раніше встановлені обставини щодо походження вилучених під час обшуку коштів (у сумі 20 тис. доларів США), а також особи якій вони належать, враховуючи положення статті 16 КПК України, якою застережено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України, а також положення статті 28 КПК України, якою встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання ОСОБА_3 .

При вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги чинного законодавства, щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, запобігає зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

З огляду на вказане, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником ОСОБА_3 належним їй майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, оскільки подальший арешт майна (за відсутністю передбачених для цього підстав) може порушити право заявника на вільне розпорядження цим майном, що буде також суперечити загальним засадам володіння особою майном, вимогам законодавства, та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справи «Баландіна проти України», «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відтак, заявником належним чином обґрунтовано обставини, на які вона посилається у клопотанні, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 100, 170-174, 309, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2024 року у справі №477/2466/24 (провадження №1кс/477/1016/24) у кримінальному провадженні №0000050 від 01 травня 2024 року на грошові кошти загальною сумою 20 000 доларів США, номіналом по 100 доларів США в кількості 200 купюр, що були вилучені 24 вересня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_17