Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/654/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 13.01.2025 з попередньо визначеним розміром застави та покладенням встановлених обов`язків у разі її внесення,щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Цією ухвалою також продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , непрацюючому, з середньою спеціальною освітою, неодруженому, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_3 , з вищою освітою, обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, дію обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 02 (двох) місяців, тобто до 14.01.2025.

З ухвали вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000152, відомості про яке 23.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 й ОСОБА_11 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також про продовження строку дії покладених на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обов`язків у зв`язку з внесенням ними застави. Клопотання мотивовано тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередніх ухвал про застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також продовження строку дії

-2-

обов`язків неможливо. Разом з тим, ризики які встановленні судом під час обрання запобіжних заходів, не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше застосування даних запобіжних заходів є виправданим та необхідним, а тому прокурор просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а також продовжити строк дії покладених на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обов`язків у зв`язку з внесенням застави на період судового розгляду, але не більше ніж на два місяці.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення його вини у вчинені кримінальних правопорушень, може в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 03 до 10 років, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 13.01.2025 з попередньо визначеним йому розміром застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду від 14.11.2024 та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту в нічний період доби, а у разі неможливості, зменшити розмір застави, яку встановити в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм діючого КПК України, а висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При продовженні строку дії найсуворішого запобіжного заходу, суд виходив виключно з тяжкості кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_12 , що є недостатнім для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Суд належним чином не перевірив, чи заявлені прокурором ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати на момент винесення рішення та не врахував дані про особу обвинуваченого, який визнає вину, активно співпрацював зі слідством, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні. Також зазначає про безпідставність висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави у максимальному розмірі. При цьому звертає увагу на те, що розмір шкоди, завданий злочином становить 31059,80 грн.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги і те, що заяв про відкладення

-3-

розгляду апеляційної скарги та бажання брати участь у її розгляді від прокурора та обвинуваченого не надходило, і що захисник не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційної скарги, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 , яка підтримала подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому ст. 615 КПК України.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження

-4-

в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 263 КК України, які є тяжкими злочинами, і йому у разі доведеності його вини загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення його вини у вчинені кримінальних правопорушень, може у подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищенаведене свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних захисник не посилаються і в апеляційній скарзі та не вказувала і під час розгляду такої.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

-5-

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений тримається вартою безпідставно, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження йому строку тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , які мають високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час у порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду докази та документи на підтвердження доводів щодо зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений судом обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про його особу, обставинами кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

-6-

У зв`язку з чим, посилання сторони захисту на те, що обвинувачений визнає вину, активно співпрацював зі слідством, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні, апеляційний суд розцінює як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , обставини їх вчинення, розмір заподіяної шкоди внаслідок протиправних дій обвинуваченого, колегія суддів погоджується із висновками суду про залишення без зміни встановленого ОСОБА_6 розміру застави, як альтернативи застосованому їм запобіжному заходу у виді тримання під вартою, а саме 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Визначений обвинуваченому розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для нього, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що суд першої інстанції встановив розмір застави, який не відповідає майновому стану обвинуваченого та є непомірним для нього, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів щодо майнового стану обвинуваченого стороною захисту не надано, при цьому враховується і те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у даному випадку має місце виключний випадок і застава в розмірах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

При цьому колегія суддів ураховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, безпідставними і такими, що не впливають на визначений ОСОБА_6 розмір застави, колегія суддів визнає і посилання сторони захисту на те, що розмір шкоди, завданий злочином, становить 31059,80 грн.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під ватою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, або зменшення розміру застави, задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційних скарг;

-7-

що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024, щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді