Справа № 439/181/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/154/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 3 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «Європа Транс Агро» - ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (51 000 гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Накладений ухвалою слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2022 року (єдиний унікальний номер справи: 439/1763/22) арешт на: автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «45143-012-15», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, належний, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , на праві власності ТОВ «ЄВРОПА ТРАНС АГРО»; причіп марки «НЕФАЗ», моделі «8560-082-02», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, належний, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , на праві власності, ТОВ «ЄВРОПА ТРАНС АГРО»; автомобіль марки «PEUGEOT», моделі «2008», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2017 року випуску, належний, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , на праві власності ОСОБА_6 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз, а саме: 1887 гривень 80 копійок за проведення судової авто-технічної експертизи з дослідження механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-19/114-23/714-ІТ від 26.01.2023;1887 гривень 80 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/21778-ІТ від 11.01.2023; 1887 гривень 80 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/21786-ІТ від 11.01.2023; 4530 гривень 72 копійок за проведення судової автотоварознавчої експертизи №СЕ19/114-22/21779-АВ від 30.01.2023; 2831 гривень 70 копійок за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/114-22/21780-ІТ від 17.01.2023. Всього стягнуто 13 025 (тринадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 82 коп.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК Еталон» на користь ОСОБА_13 224 107 грн. 79 коп. страхової виплати на відшкодування шкоди заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто із ТзОВ «Європа Транс Агро» на користь ОСОБА_13 123 328 грн. 20 коп. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ПАТ «Страхова Компанія Еталон», ТзОВ «Європа Транс Агро», - відмовлено.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_8 09 грудня 2022 року, приблизно о 05год. 30 хв., керуючи вантажним автомобілем марки «КАМАЗ» моделі «45143-012-15», реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки «НЕФАЗ», моделі «8560-082-02», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись ним автодорогою «Р-39» сполученням «Броди Тернопіль», у напрямку м.Броди на 4 км. + 70 м., в районі с.Гаї, Золочівського району Львівської області, без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, порушуючи вимоги п.10.1 Розділу 10, п.11.3 Розділу 11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (надалі ПДР України) згідно яких передбачено, що п.10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; п.11.3.: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

При цьому, водій ОСОБА_8 не був достатньо уважний, керуючи транспортним засобом та належно не стежив за дорожньою обстановкою і дорожніми умовами, у зв`язку із чим не відреагував відповідним та належним чином на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка»), 2.3 (підпунктів «б», «д») ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, проявивши неуважність та необережність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншому учаснику руху, не стежив за дорожніми умовами та відповідно не реагував на їх зміну, діючи з необережності, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, створив перешкоду транспортному засобу, що рухався зустрічною смугою руху у зустрічному напрямку та допустив зіткнення з технічно справним автомобілем марки «PEUGEOT», моделі «2008», реєстраційний номер НОМЕР_5 , котрий рухався під керуванням водія ОСОБА_13 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водію автомобіля марки «PEUGEOT», моделі «2008», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_13 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівої плечевої кістки верхній третині, перелому тіла лівої лопатки, перелому акроміального кінця лівої ключиці, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 є у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками заподіянням потерпілому ОСОБА_13 , тілесних ушкоджень, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись із цим вироком, представник цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вирок Бродівського районного суду Львівської області від 3 січня 2025 року у частині відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ТОВ «Європа Транс Авто», ПрАТ «СК «Еталон». Ухвалити в цій частині новий вирок, яким стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 160 000 грн; стягнути із ТОВ «Європа Транс Агро» на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 229 738,12 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнення із цивільних відповідачів на користь цивільного позивача витрат, пов`язаних із залученням судового експерта ОСОБА_14 та проведенням експертизи на суму 14 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що у результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху було настання, серед іншого, наслідків у вигляді пошкодження транспортного засобу «Peugeot 2008», р.н. НОМЕР_5 , належного ОСОБА_6 . Зокрема, в результаті ДТП указаний транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, що призвели до неможливості його використання за призначенням автомобіль вважається фізично знищеним. Через те, що ОСОБА_6 не одержав відшкодування (компенсації) за спричинену його власності шкоду, він звернувся з відповідним позовом до Бродівського районного суду Львівської області, однак у такому позові було відмовлено. При цьому суд не врахував, що законодавство не покладає на потерпілого обов`язку збирання відповідних доказів щодо визначення вартості транспортного засобу до ДТП та після ДТП.

На переконання апелянта, суд у жодний спосіб не забезпечив реалізацію прав цивільного позивача, який користується правами потерпілого в силу ч. 3 ст. 61 КПК України, не роз`яснивши обставини, які мають значення для справи, докази, які необхідно зібрати; не забезпечивши жодної участі цивільного відповідача (страхової компанії у спорі) у справі, хоча положення ч. 2 ст. 326 КПК України покладали саме на суд вирішення питання можливості з`ясування обставин, що стосуються цивільного позову за відсутності цивільного позивача.

Зазначає, що ОСОБА_6 належним чином виконав власний обов`язок щодо повідомлення страхової компанії (ПрАТ «СК Еталон») про настання ДТП (страхового випадку). Покликається на пункти 22.1 ст. 22, п. 34. 1 ст. 34, п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також те, що у цій справі не встановлено прийняття ПрАТ «СК «Еталон» рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З боку цивільних відповідачів у справі не надходило інформації про ухилення цивільного позивача від огляду транспортного засобу, ненадання останнім до страхової компанії будь-яких документів або вчинення будь-яких інших дій, які перешкоджали своєчасному визначенню і виплаті матеріального збитку. Вважає, що положення Закону №1961-IV зобов`язували конкретного суб`єкта ПрАТ «СК «Еталон» вжити необхідних заходів щодо вчинення дій з оцінки майнової шкоди, заподіяної страхувальнику, а також здійснення її виплати. Однак, суд не вжив заходів для перевірки належного виконання відповідних зобов`язань страховиком, з`ясування вихідних даних для визначення розміру матеріальної шкоди, хоча положення п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України покладали на суд обов`язок вирішити питання в якому розмірі позивач заслуговує на компенсацію.

Сторона цивільного позивача долучає до матеріалів справи і дослідження апеляційним судом: листа ПрАТ «СК «Еталон» вих. №01.04-2494 від 22.01.2025 року, включаючи додатки до нього: звіт №28-D від 16.01.2025; звіт №29-R/16/58 від 16.01. 2025; протокол технічного огляду КТЗ від 04.01.2023; повідомлення про настання ДТП від 13.12.2022; висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №9 від 25.01.2025, складеного судовим експертом ОСОБА_15 . Вважає, що прийняття таких документів апеляційним судом до розгляду є необхідним з огляду на необхідність захисту майнових прав та інтересів цивільного позивача.

Як зазначає апелянт, у результаті проведеного огляду транспортного засобу «Peugeot 2008» та проведеного дослідження судовий експерт ОСОБА_15 констатував, що ринкова вартість автомобіля «Peugeot 2008 1,2а 5dr 6AT», ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 на 09.12.2022 до моменту пошкодження у ДТП становить 428 510,85 грн. При цьому вартість утилізації вказаного автомобіля визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишились. В результаті розрахунку експерт встановив: утилізаційна вартість працездатних складових автомобіля Peugeot 2008 1,2а 5dr 6AT», ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 внаслідок його пошкодження у ДТП 09.12.2022 становить 38 772,73 грн.

З урахуванням відповідних вихідних даних сторона цивільного позивача визначила суму відшкодування, яка розподіляється між цивільними відповідачами таким чином: 1) зі страховика ПрАТ «СК «Еталон» (у межах страхового ліміту) підлягає стягненню сума 160 000 грн; із ТОВ «Європа Транс Агро» підлягає стягненню заподіяна шкода, не покрита страховиком, за формулою: 428 510,85 38772,73 160 000 = 229 738,12.

Окрім цього, вказує, що в порядку ст. 141 ЦПК України належить вирішити питання про стягнення із цивільних відповідачів судових витрат, пов`язаних із залученням судового експерта ОСОБА_15 та проведенням експертизи. Відповідні витрати становлять 14 000 грн і підтверджуються рахунком 2001/25 від 20.01.2025; платіжною інструкцією №1.85294529.1 від 20.01.2025, актом здачі-приймання виконаних робіт від 20.01.2025.

24 лютого 2025 року представник ТОВ «Європа Транс Агро» - ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просив поновити ТОВ «Європа Транс Агро» строк для подання заперечень на апеляційну скаргу, вирок Бродівського районного суду Львівської області від 3 січня 2025 року залишити без змін.

У поданих поясненнях представник цивільного відповідача вказує, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки під час судового розгляду жодна зі сторін не заявляла клопотання про призначення експертизи для визначення вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, хоча цивільним відповідачем зверталась увага цивільного позивача, що законом не передбачено відшкодування шкоди у спосіб, про який просить цивільний позивач. Вважає, що оскаржений у частині цивільного позову вирок є законним та обґрунтованим.

Звертає увагу, що на момент судового розгляду справи в Бродівському районному суді Львівської області, розгляд якої тривав понад один рік, представник позивача був обізнаний про надання звіту про вартість автомобіля, пошкодженого після ДТП, однак своїм правом не скористався. Відтак позивачем не було доведено належним чином наявності у нього правових підстав для долучення до справи нових доказів, які не подавались суду першої інстанції.

Представник відповідача ставить під сумнів наданий позивачем висновок експерта, оскільки позивач є зацікавленим, щоб вартість пошкодженого автомобіля «Peugeot-2008», д.н. НОМЕР_5 , була завищеною, оскільки на підставі звіту №9 від 25 січня 2025 року в подальшому здійснено розрахунок стягнення коштів із винуватців ДТП.

Зазначає, що висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи №9 є недопустимим доказом, оскільки він виготовлений з порушенням Закону України «Про судову експертизу», а саме виготовлений на підставі адвокатського запиту, тоді як мав бути виготовлений на підставі укладеного договору між експертом та позивачем.

Поважність причин пропуску строку на подання заперечень представник відповідача мотивує тим, що вчасно подати заперечення не мав змоги, оскільки з 17 лютого 2025 року до 20 лютого 2025 року перебував у відрядженні в м. Івано-Франківськ.

3 березня 2025 року представник цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав письмові пояснення, в яких зазначає, що ч. 3 ст. 404 КПК України є спеціальною нормою і має вищу юридичну силу по відношенні до положень ЦПК України, у частині прийняття і дослідження апеляційним судом доказів у кримінальному провадженні. Посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, у якому вказано: у межах кримінального провадження за статтею 286 КПК України факт, обставини дорожньо-транспортної пригоди, особа, винна у її настанні, характер та розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Вважає, що суд першої інстанції порушив основоположні засади судочинства щодо всебічного і повного з`ясування обставин справи у контексті заподіяної шкоди цивільному позивачу (який наділений правами потерпілого).

Заслухавши доповідача, позицію представника цивільного позивача ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 , які подану апеляційну скаргу підтримали, позицію прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ОСОБА_12 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій та призначене йому покарання в апеляційній скарзі представником цивільного позивача не оспорюються, а тому у цій частині апеляційним судом не перевіряються. За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Стосовно доводів апеляційної скарги представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні цивільного позову, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На переконання колегії суддів, вирішуючи цивільні позови у цьому кримінальному провадженні, зокрема позов ОСОБА_6 до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», ТзОВ «Європа Транс Агро», третя особа ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Виходячи зі змісту цивільного позову ОСОБА_6 , такий просив стягнути: з ПАТ «Страхова Компанія Еталон» у свою користь 160 000 гривень матеріальної шкоди; з ТзОВ «Європа Транс Агро» в свою користь 281 726 гривень, з яких: 277 726 гривень шкоди, заподіяної автомобілю в результаті ДТП, та 4000 гривень вартості проведення експертного дослідження автотоварознавця.

Відмовляючи у задоволенні вказаного цивільного позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цивільний позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Так, відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках ПрАТ «СК «Еталон») та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (ПрАТ «СК «Еталон») за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (ПрАТ «СК «Еталон»).

Зокрема, згідно із установленим законодавцем алгоритмом, особа, яка застрахувала свою відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Як було встановлено місцевим судом, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, ОСОБА_8 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ТзОВ «Європа Транс Агро» та керував 9 грудня 2022 року транспортним засобом «КАМАЗ», д.н. НОМЕР_1 , виконуючи трудові обов`язки, під час виконання яких порушив правила дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, а також призвело до пошкодження транспортних засобів. З огляду на це, цивільний відповідач ТзОВ «Європа Транс Агро» повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником ОСОБА_8 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків джерелом підвищеної небезпеки, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 1172 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Водночас, беручи до уваги, що транспортний засіб «КАМАЗ» д.н. НОМЕР_1 , був застрахований у страховій компанії ПрАТ «СК Еталон» (полісом ОСЦПВВТЗ ЕР-210395645), саме на страхову компанію покладається обов`язок із відшкодування оціненої шкоди, відповідно до лімітів відповідальності страховика, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю та майну третіх осіб.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Peugeot-2008» д.н. НОМЕР_5 від 17 січня 2023 року №85/23, ринкова вартість автомобіля «Peugeot-2008» д.н. НОМЕР_5 станом на 9 грудня 2022 у непошкодженому стані становить 437 726 грн. 14 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 940 922 грн. 20 коп. (а.с. 64-91, т. 2).

За цих обставин, у розумінні ст. 30 Закону, яка визначає економічну необґрунтованість ремонту, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Peugeot-2008», д.н. НОМЕР_8 , вважається фізично знищеним.

Таким чином, у цій ситуації страхова компанія ПрАТ «СК Еталон» повинна відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а ТОВ «Європа Транс Агро», у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Однак, у вищезазначеному Звіті про оцінку автомобіля «Peugeot-2008» д.н. НОМЕР_9 від 17 січня 2023 року оцінювачем не встановлено вартість транспортного засобу після ДТП. Жодних інших доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДІї стороною цивільного позивача у суді першої інстанції надано не було.

При цьому у відзиві на позов від 19 квітня 2023 року представник відповідача ТОВ «Європа Транс Агро» - ОСОБА_12 вказував на неправильно обраний цивільним позивачем спосіб відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Втім, представник позивача наполягав саме на відшкодуванні повної вартості автомобіля до ДТП, акцентуючи увагу на відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Під час судового розгляду жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення експертизи для визначення вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, хоча цивільним відповідачем зверталась увага цивільного позивача, що Законом не передбачено відшкодування шкоди у спосіб, про який просить цивільний позивач.

Більше того, з огляду на презумцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 166 ЦК України) відповідач звільняється від обов?язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що її було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК У країни). Потерпілий подає докази на, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодувати шкоду.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб?єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб?єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов?язань).

Під способами захисту суб?єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника, що закис хоронного характеру, узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 серпня 2018 року у справі N?925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, цивільний позивач, пред?являючи цивільний позов до страхової компанії та особи, яка застрахувала свою відповідальність, у якому просив стягнути шкоду заподіяну фізичним знищенням транспортного засобу, повинен був обрати спосіб захисту свого цивільного права, який прямо передбачений вимогами Закону (ст. 30 Закону та статті 1172, 1194 ЦК України), однак цього не зробив, а обрав спосіб захисту, який не передбачений законом для застосування до спірних правовідносин.

Враховуючи те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі N? 925/642/19), суд правомірно відмовив у задоволені такого.

Водночас, у суді апеляційної інстанції представник цивільного позивача ОСОБА_7 долучив до матеріалів справи, зокрема: лист ПрАТ «СК «Еталон» вих. №01.04-2494 від 22 січня 2025 року, звіти №28-D та №29-R/16/58 від 16 січня 2025 року, протокол технічного огляду КТ3 від 4 січня 2023 року, повідомлення про настання ДТІ від 13 грудня 2022 року, висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи №9 від 25 січня 2025 року, складений судовим експертом ОСОБА_16 , згідно з якими визначено ринкову вартість автомобіля «Peugeot-2008», д.н. НОМЕР_10 , до моменту пошкодження у ДТП, ринкову вартість технічно справних складників та утилізаційну вартість металобрухту складників, які залишились.

Крім цього, сторона цивільного позивача визначила суму відшкодування і її розподіл між цивільними відповідачами.

Втім, колегія суддів не бере до уваги докази, долучені представником цивільного позивача на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України, яка визначає межі перегляду судом апеляційної інстанції, встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов?язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, для дослідження нових доказів, наданих стороною провадження, необхідне дотримання певних умов, зокрема те, що про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об?єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Втім, усупереч наведеному, впродовж розгляду справи судом першої інстанції, що тривав понад один рік, представник цивільного позивача суд про необхідність подання додаткових доказів не повідомляв, про необхідність призначення експертизи вартості автомобіля перед судом не клопотав.

У суді апеляційної інстанції причин, з яких зазначені докази не могли бути подані чи здобуті під час судового розгляду у місцевому суді, представник позивача у своїй апеляційній скарзі не наводить.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що, всупереч апеляційних доводів, положення КПК України не мають вищої юридичної сили над положеннями ЦПК України, оскільки обидва кодекси становлять собою сукупність законів та в ієрархії нормативно-правових актів займають однакове місце.

За цих обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для дослідження доказів, які були надані представником цивільного позивача на стадії апеляційного перегляду та не були відомі під час розгляду справи місцевим судом. Підстав для дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Стосовно апеляційних доводів щодо незабезпечення судом участі цивільного відповідача - страхової компанії у спорі, колегія суддів зазначає, що такі є неспроможними.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відповідачами у справі, зокрема представником ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_17 22 травня 2023 року подано відзив на цивільний позов ОСОБА_13 , у якому просив у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Еталон» відмовити.

Відзив як спеціальний процесуальний документ безпосередньо пов?язаний щонайменше з двома конституційними принципами (засадами) судочинства, які закріплені в ч. 1 ст. 129 Основного Закону України: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відзив також нерозривно пов?язаний із правом особи на справедливий суд, яке гарантовано ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на позовну заяву як процесуальний документ у всіх юрисдикціях - це фактично заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, а також позиція стосовно визнання позову повністю або частково, а неподання відповідачем відзиву може бути розцінено судом як визнання позову за замовчуванням або за законом. Згідно зі ст. 191 ЦПК України подання відзиву - це право відповідача. Однак, в частині другій цієї ж статті зазначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. І хоча, на відміну від Кодексу адміністративного судочинства України, неподання відзиву не розцінюватиметься судом як визнання позову, відповідачу слід подавати відзив, оскільки саме у наведеному процесуальному документі зазначаються аргументи, обгрунтовуються заперечення, наводяться факти та докази, які спростовують позовні вимоги іншої сторони.

З огляду на те, що представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Еталон» подав відзив на позов, колегія суддів вважає, що наведене свідчить про волевиявлення цивільного відповідача у справі, зокрема щодо доведення до позивача аргументів, з якими цивільний відповідач у справі незгоден. Також наведене підтверджує факт обізнаності цивільного відповідача як з існуючим кримінальним провадженням, так і з цивільним позовом, заявленим до нього.

Крім цього, як слідує з матеріалів справи, цивільний відповідач повідомлявся про судове засідання у Бродівському районному суді Львівської області, відповідне рекомендоване повідомлення було вручене його представнику 15 березня 2023 року. Про обізнаність з судовим розглядом кримінального провадження зі сторони ПрАТ «СК «Еталон» свідчить також і заява про отримання копії позову, скерована Бродівському районному суду Львівської області.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції скерував цивільному відповідачу ПрАт «СК «Еталон» копію апеляційної скарги, а також повідомив про час та місце проведення апеляційного перегляду, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За цих обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Еталон», який належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

3 огляду на те, що апеляційний суд не приймає до уваги надані докази, оцінка таким не надається.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Під час апеляційного перегляду порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу представника цивільного позивача залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Бродівського районного суду Львівської області від 3 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4