УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 557/560/23

провадження № 51-3828ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 липня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується. Однак, касаційна скарга містить посилання на судове рішення, прийняте у цьому кримінальному провадженні і яке не може бути оскаржено в касаційному порядку.

Згідно з ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 січня 2025 року (провадження № 11-кп/802/97/25) захиснику ОСОБА_4 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а таке провадження закрито у зв`язку з тим, що його скарга на вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості, з підстав наведених у ній, не може бути предметом розгляду апеляційного суду, оскільки її вимоги не відповідають положенням ч. 4 ст. 394 КПК, згідно з якою вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений, зокрема, обвинуваченим, його захисником з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди, тож апеляційна скарга захисника подана на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.

Частиною 3 указаної статті передбачено, оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок.

Тобто, касатор має урахувати, що предметом касаційного оскарження можуть бути рішення судів першої інстанції після їх перегляду по суті кримінального провадження в апеляційному порядку, а згідно доданих до касаційної скарги судових рішень вказаний вирок у апеляційному порядку по суті кримінального провадження не переглядався.

Отже, предметом перевірки суду касаційної інстанції у цьому провадженні, на цій стадії, може бути лише ухвала апеляційного суду.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі не викладено обґрунтування незаконності судових рішень та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, не наводить доводів, які порушення вимог матеріального та процесуального права допустив суд апеляційної інстанції на час постановлення рішення, з урахуванням підстав для оскарження вироку постановленого за результатами розгляду угоди та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 394, статей 474, 475 КПК.

Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

З огляду на викладене,захиснику необхідно сформувати своє прохання в частині оскарження ухвали апеляційного суду.

З урахуванням цих приписівкасатору слід належним чином обґрунтувати недотримання апеляційним судом положень КПК, сформулювати прохальну частину касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції.

У зв`язку із викладеним вище, за наявності підстав, захиснику потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК, розгляд питання про зупинення виконання рішення можливий лише після відкриття провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 липня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційні скарги буде повернуто особам, які їх подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3