ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5642/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/378/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від відбування призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.01.2024, у зв`язку з усуненням карності діяння,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від відбування призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.01.2024, у зв`язку з усуненням караності діяння відмовлено. Засуджений, не погоджуючись із ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить привести у відповідність до чинного законодавства вирок Ленінського районного суду м. Харкова, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу з урахуванням вимог Закону України № 3886-ІХ, статті 5 КК України та звільнити засудженого від кримінальної відповідальності. Апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що вартість викраденого ним майна становила 2700 гривень. При цьому, судом першої інстанції не було враховано вимоги частини 1 статті 5 КК України та розраховано прожитковий мінімум станом на 1 січня 2023 року. Однак Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб визначено на рівні 3028 гривень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, дослідивши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України. Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.01.2024 за частиною 4 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Початок строку відбуття покарання рахується 02.11.2023. Вирок набрав законної сили 06.02.2024. Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні крадіжки майна 26.08.2023 на суму 2700 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи засудженому у застосуванні Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», посилався на те, що вартість викраденого майна перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2023 рік, а саме: більше 2 684 гривень, та становить 2700 гривень, у зв`язку із чим вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином. Такі висновки суду є обгрунтованими, належно мотивовані та повністю узгоджуються із вимогами законодавства. Доводи засудженого щодо необхідності врахування розміру прожиткового мінімумі, встановленого станом на 01.01.2024, є помилковими. Надаючи оцінку апеляційним вимогам засудженого, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року. У відповідності до вказаного закону змін зазнали положення статті 51 КУпАП. Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа№278/1566/21), зміна в статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів. Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи. В частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинене 26.08.2023, то станом на 01 січня 2023 року, як вірно зазначено судом першої інстанції, прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1 342 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України станом на 1 січня 2023 року становила (1342 * 2) - 2684 грн., тоді як вартість викраденого ОСОБА_7 перевищує вказану суму та становить 2700 гривень. Твердження обвинуваченого про те, що має використовуватися Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є помилковими, оскільки кримінальне правопорушення було вчинене засудженим 26.08.2023 та, як зазначено вище, при визначенні неоподаткованого мінімуму доходів громадян враховується розмір соціальної пільги, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, тобто установлений на час вчинення правопорушення. У зв`язку із наведеним, висновки суду першої інстанції є обгрунтованими та підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги засудженого судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку відповідно до статті 424 КПК України не підлягає.

Головуючий:

Судді: