ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/30/22 Провадження 1-кп/636/385/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000384, внесеному 11.08.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді номера обслуги кулеметного взводу механізованого взводу 1 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», на даний час з військової служби не звільнений, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

встановив:

Згідно з вимогами ст. 20,23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 11.06.2020 в добровільному порядку призваний на військову службу за контрактом строком на 3 роки на посаду осіб рядового складу, за яким вій був зобов`язаний проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.06.2020 № 120 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.06.2020 № 111-РС ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. І Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Відповідно до ст. ст. 200,363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_2 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00. хв. завершується робочий день.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України у липні 2021 року вирішив стати на злочинний шлях, та, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу командування провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав 13.07.2021 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_4 в період з 13.07.2021 до 12.08.2021, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно перебував поза межами території військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), та проводив час за адресою державної реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

На момент самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 обіймав посаду номера обслуги кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 12.08.2021 №152-РС ОСОБА_4 призупинено військову службу та дію контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.08.2021 №159 ОСОБА_4 призупинено строк військової служби та виключено зі списків особового складу військової частин.

Протягом відсутності на території військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_2 в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення віл військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, та добровільно розказав про обставини його вчинення, як вони викладені вище, а саме, що в період з 13.07.2021 до 12.08.2021, самовільно залишив та перебував поза межами території військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Ставлення ОСОБА_4 до вчиненого злочину не викликає у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 в самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та його конкретні обставини, дані про особу обвинуваченого, а саме: що він є громадянином України, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, за місцем проходження служби характеризується негативно, раніше несудимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень ст. 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо у разі призначення покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті, і застосувати до нього ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно на підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки, які сприятимуть його виправленню.

Витрати на залучення експерта та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя