Справа № 183/388/21
№ 1-кп/183/1574/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001446 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цугол Могойтуйського району Читинської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Прокурор вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, поданий цивільний позов вважав за можливе розглядати з обвинувальним актом, також подав в судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , мотивувавши його тим, що 12.02.2025 ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відносно обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважав, що на теперішній час ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися.

Потерпіла ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з`явилася, дала до суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд кримінального провадження за її відсутності, поданий цивільний позов просила розглядати з обвинувальним актом.

Представник потерпілої ОСОБА_10 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду цивільний позов просив розглядати з обвинувальним актом, проти продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді домашнього арешту не заперечував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане захисником ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, містить грубі порушення щодо конкретизації злочину, правової кваліфікації, формулювання обвинувачення. Зокрема, в порушення вимог п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не містить формулювання обвинувачення, зокрема відомостей щодо способу вчинення кримінального правопорушення стосовно кожного обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення. Крім того, кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, що призводить до неправильного застосування норм кримінального законодавства.Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні містить лише формальний, не конкретизований опис події кримінального правопорушення. Зокрема, у обвинувальному акті зазначено, що обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 діючи групою осіб, нанесли ногами не менше дев`яти ударів ОСОБА_11 в область живота, голови, лівої кисті та лівого колінного суглоба, спричинивши останньому відповідні тілесні ушкодження. Таке обвинувачення не є конкретизованим, оскільки не містить деталізованого опису дій кожного з обвинувачених, зокрема: кількості нанесених ними ударів потерпілому, їх локалізації тощо, супереч зазначеному, у даній справі, ані самі обвинувачені, ані допитані свідки не підтвердили тієї обставини, що обвинувачені діяли спільно, заздалегідь домовлялись про спричинення тілесних ушкоджень конкретній особі, їх дії були злагодженими та цілеспрямованими.

Таким чином, висновки щодо наявності в діях обвинувачених ОСОБА_4 i ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є передчасними та не підтвердженими доказами, зібраними під час досудового розслідування у кримінальному упровадженні. З викладеного вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено «поверхнево». Неповнота досудового розслідування призвела до відсутності конкретизованого формулювання обвинувачення щодо кожного з обвинувачених, та, відповідно, невірного визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого, зокрема обвинуваченому ОСОБА_4 , який не заподіював потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень в область живота. Неконкретність обвинувачення призводять до грубого порушення права обвинуваченого ОСОБА_12 на захист, оскільки порушують його право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують (ст. 42 ч. 3 п. 1 КПК України) та основоположні права, гарантовані ст. ст. 6 ч. 1, ч. 3 п. п. «а», «с» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; а також порушують принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), оскільки унеможливлюють адекватну відповідь сторони захисту на аргументи сторони обвинувачення та на висунуте обвинувачення взагалі, що ставить під загрозу і можливість забезпечення справедливого судового розгляду у даному кримінальному провадженні, гарантованого ст. 21 ч. 1 КПК України, ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У зв`язку з вказаним вважав, що обвинувальний акт неможливо призначити до судового розгляду, тому цивільний позов потерпілої також вважав неможливим розглядати разом з ним.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, захисники обвинуваченого ОСОБА_4 вважали за можливе змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з цілодобового на нічний, зокрема не залишати місце проживання обвинуваченим з 22.00 години до 06.00 години ранку, оскільки обвинувачений бажає працевлаштуватись та має батьків похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку своїх захисників по поставленим на обговорення судом питанням, та щодо можливості зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на нічний домашній арешт повідомив, що бажає влаштуватися на роботу, а внаслідок дії запобіжного заходу він позбавлений такої можливості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 щодо призначення обвинувального акту до розгляду, а також щодо клопотання захисника про повернення обвинувального акту просив вирішити на розсуд суду. Щодо прийняття та розгляду цивільного позову не заперечував.

Стосовно клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 вважав за можливе частково задовольнити клопотання, а саме шляхом змінити запобіжного заходу обвинуваченому з цілодобового на нічний, зокрема не залишати місце проживання обвинуваченим з 21.00 години до 06.00 години ранку, для того, щоб ОСОБА_3 міг працювати та заробляти гроші на життя.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого надав суду письмові заперечення проти клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту, оголосивши їх в судовому засіданні, які зводяться до того, що посилання захисника на неправильне, на його думку, формулювання обвинувачення не є приводом для повернення обвинувального акту, тим більше, що в підготовчому судовому засіданні суд не може надавати оцінку відповідності встановлення обставин вчинення злочину та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, тому вважає за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, який необхідно розглядати з цивільним позовом потерпілої.

Щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим, вважав недоцільним змінювати запобіжний захід з цілодобового на нічний, оскільки сам по собі цей запобіжний захід вже є достатньо м`яким, при цьому стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження їх аргументів, тому просив задовольнити клопотання прокурора.

Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, а тому обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників процесу.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.

Вимоги до обвинувального акту, встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, аргументи захисника щодо повернення обвинувального акту зводяться до оцінки доказів, які на етапі проведення підготовчого судового засідання не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Потерпілою ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явлено позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, який відповідає вимогам, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, тому його необхідно прийняти до розгляду, долучити до матеріалів кримінального провадження та розглядати разом з обвинувальним актом.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить з наступного.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися.

Зокрема, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання. Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 08.05.2020 за ч.1 ст.358, ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі та встановленням судом іспитового строку 1 рік, та обвинувачується у вчинення тяжкого злочину в період встановленого судом іспитового строку. Вказані обставини свідчать про наявність ризику вчинення ним нових кримінальних правопорушень у разі наявності у ОСОБА_3 можливості вільного пересування.

Стороною захисту будь-яких доказів на обґрунтування позиції для зміни запобіжного заходу з цілодобового на нічний домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 суду не надано.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить з наступного.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати та не зменшився.

Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, тому існує реальна можливість переховування останнього від суду з метою ухилення від покарання.

Стороною захисту будь-яких доказів на обґрунтування позиції для зміни запобіжного заходу з цілодобового на нічний домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 суду не надано.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно кожного окремо обвинуваченого, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 доцільно продовжити дію застосованого раніше запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 315, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 14.25 годині 26 березня 2025 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - розглядати разом з обвинувальним актом.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту застосованого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по 23 травня 2025 року включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на нічний домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту застосованого до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по 23 травня 2025 року включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на нічний домашній арешт відмовити.

Ухвала в частині продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1