ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1269/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/844/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000180 від 01.03.2023 частиною 3 статті 307, частиною 1 статті 308, частиною 1 статті 263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30.03.2025 року включно з раніше визначеним при обранні запобіжного заходу розміром застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з визначенням застави у розмірі 40-50 прожиткових мінімумів. Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що прокурором не доведено неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Судом не в повному обсязі досліджено підставу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що ОСОБА_7 більше 9 місяців перебуває під вартою, вважає, що до обвинуваченого буде достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, захисник посилається на визначення судом застави в раніше встановленому розмірі, що складає 80 прожиткових мінімумів, що не дає можливості обвинуваченому внести таку суму застави, у зв`язку із чим просить зменшити розмір застави до 40-50 прожиткових мінімумів. Враховуючи, що питання про участь обвинуваченого під час розгляду апеляційної скарги захисника в апеляційній скарзі не ставилося, з урахуванням положень статті 422-1 КПК України, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував кількість інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх тяжкість, дані про особу обвинуваченого, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, а саме: незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинені у складі організованої групи, вчинені повторно; заволодіння наркотичним засобом шляхом шахрайства, а також незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Вирішуючи питання щодо наявних ризиків, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів приймає до уваги обсяг та зміст пред`явленого обвинувачення, суворість можливого покарання у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, одні з яких були вчинені у складі організованої групи, наявність інших причетних до злочинів осіб, що значно підвищує суспільну небезпечність інкримінованих йому злочинів та свідчить про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому навів в ухвалі обгрунтовані мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали і застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи зменшення розміру застави, що на переконання колегії суддів не буде доцільним та достатнім для дотримання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку звільнення з-під варти, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якого, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, один з яких є особливо тяжким, відповідає положенням частини 5 статті 182 КПК України, та підстав для його зменшення судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2025 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: