ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/696/25 Справа № 220/1089/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні. в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора на вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Карла Маркса, Великоновосілківського району, Донецької області, українця, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідність не встановлена, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ст. 336 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки. Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Окрім цього, на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні оголошено проведення загальної мобілізації з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Водночас, Указом Президента України від 17.05.2022 № 342 строк проведеної загальної мобілізації продовжено з 22.05.2022 на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 574 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 23.08.2022 року на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 № 758 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 21.11.2022 на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 59, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 19.02.2023 на 90 діб. Указом Президента України від 01.05.2023 року № 255, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 20.05.2023 на 90 діб. Зазначені Укази Президента України затверджені відповідними Законами України відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У свою чергу, ОСОБА_8 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є військовозобов`язаним запасу.

Згідно довідки військово-лікарської комісії № 11/29 від 24.01.2024, військовозобов`язаний ОСОБА_7 , визнаний придатним до військової служби. 24.01.2024 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 під особистий підпис отримав повістку про виклик на відправку до військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 30.01.2024. Після чого, 30.01.2024, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, без поважних на те причин, умисно, не з`явившись на зазначену у повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації (військової частини НОМЕР_1 ), чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період..

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить призначити покарання ОСОБА_7 у виді 3 років позбавлення волі.

Вказує, що щире каяття це не формальна вказiвка, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцiнку винним своєї протиправної поведiнки, її осуд та бажання залагодити провину, що має пiдтверджуватись конкретними дiями, спрямованими на виправлення зумовленої кримiнальним правопорушенням ситуації.

Також варто зазначити, що правопорушення вчинене ОСОБА_7 в умовах воєнного стану i дiя воєнного стану у державi продовжується, обвинувачений є придатним до слyжби, але його небажання нести тягар вiйськової слyжби дає пiдстави вважати, що при звiльненнi вiд покарання його психічне ставлення до вчиненого ним не зміниться

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та фактичні обставини справи ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 336 КК України.

При цьому, суд врахував, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнав вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України та, звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд, всупереч ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, оскільки відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття обвинуваченого, оскільки каяття повинно бути дієвим і включати в себе активні дії.

Проте, у матеріалах кримінального провадження і у вироку суду першої інстанції відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

Тобто, суд першої інстанції не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставинам його вчинення, а лише формально послався на дані про особу ОСОБА_7 та пом`якшуючі покарання обставини при обґрунтуванні свого висновку щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з ухваленням нового на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі в буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому доводи прокурора щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі санкції статті кримінального закону без застосування до нього випробування, передбаченого ст. 75 КК України, буде достатньою мірою відповідати загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404-407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ст. 336 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набуває чинності негайно та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді