Справа № 128/4556/24
Провадження №11-кп/801/256/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року про звільнення від покарання у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року задоволено подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» про звільнення засудженого від покарання у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21.02.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Постановлено вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк строком 3 (три) роки, без застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 74К К України звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Шевченківського районного судом міста Чернівці від 08.02.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Постановлено вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений та відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08.02.2024 за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років, без застосування частини першої статті 70 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21.02.2022 з остаточним покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Приймаючи зазначене рішення місцевий суд зазначив, що внаслідок набрання чинності 09 серпня 2024 року Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», змінилось визначення грошового еквіваленту, з якого настає кримінальна відповідальність, внаслідок чого за епізодами таємного викрадення майна, вчинених ОСОБА_7 15.07.2021 (ч. 2 ст. 185 КК України) та 01.11.2023 (ч. 4 ст. 185 КК України), засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про зміну ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 через неправильне, на його думку, застосування закону про кримінальну відповідальність.

Апеляційна с карга мотивована тим, що внаслідок звільнення його від покарання за окремими статтями Кримінального кодексу України, суд мав прийняти рішення про пом`якшення покарання в цілому.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги засудженого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)».

Установлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» за вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08.02.2024.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі, на підставі ч. 1 т. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022 та остаточне покарання визначено у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Також установлено, що вироком Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022, за яким частина невідбутого покарання за сукупністю вироків приєднана до покарання за останнім вироком, ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

За вироком Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення 15.07.2021 майна ОСОБА_9 на суму 953 гривні, вчиненого повторно, а також за ч. 3 ст. 185 КК України фактом таємного викрадення 14.08.2021 майна ОСОБА_10 на суму 241406 гривень, вчиненого повторно та поєднаного з проникненням в житло.

У свою чергу за вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08.02.2024 ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення 01.11.2023 майна ОСОБА_7 (батька) на суму 2219,40 гривень, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а також за ч. 4 ст. 186 КК України фактом відкритого викрадення 14.08.2021 майна ОСОБА_11 на суму 21000 гривень, вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив 15.07.2021.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 1135 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2270 гривень (1135х2=2270).

Як убачається зі встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, діями ОСОБА_7 було заподіяно майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 953 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 953 гривні, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 гривень, місцевий суд з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч. 2 ст. 74 КК України дійшов вірного висновку про звільнення засудженого від покарання у виді двох років позбавлення волі, призначеного вироком Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Разом з тим, цим же вироком ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі за таємне викрадення майна ОСОБА_10 на суму 241406 гривень, вчинене ним 14.08.2021.

Оскільки вартість викраденого майна за цим епізодом перевищує суму, з якої настає кримінальна відповідальність у 2021 році (2270 гривень), відсутні підстави для звільнення засудженого від покарання, призначеного вироком Першотравневого суду міста Чернівці від 21.02.2022 за цей злочин.

Стосовно вироку Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08.02.2024, за яким з урахуванням попереднього вироку засуджений відбуває покарання, з огляду на вищеперераховані зміни до законодавства суд зазначає, що ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення 01.11.2023 майна ОСОБА_7 (батька) на суму 2219,40 гривень, а також за ч. 4 ст. 186 КК України фактом відкритого викрадення 14.08.2021 майна ОСОБА_11 на суму 21000 гривень.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривні, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 гривні.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 гривні (1342х2=2680).

З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність звільнення засудженого від покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08.02.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим положення Закону № 3886-IX в частині визначення вартості майна для кваліфікації крадіжки не розповсюджуються на кваліфіковане заволодіння чужим майном (грабіж, розбій, вимагання).

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: