Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 375/709/24
номер провадження 1-кп/368/106/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2025 року м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючий: суддя ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, яке внесено 09.02.2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000019 відносно обвинуваченої:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селище Рокитне Рокитнянського району Київської області , громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- якій в рамках даного кримінального провадження 16.04.2024 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені:

- ч. 1 ст. 190 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство);

- ч. 2 ст. 190 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

- ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, -

- якій в рамках даного кримінального провадження 28.02.2025 року стороною обвинувачення (прокурором) здійснено перекваліфікацію (подано змінений обвинувальний акт), згідно з яким обвинувачена ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження станом на час винесення судового рішення у виді вироку, - обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені:

- ч. 1 ст. 190 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства);

- ч. 2 ст. 190 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, -

- відносно якої в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід не обрано, -

- за участі сторін кримінального провадження:

- сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_4

- сторона захисту:

Обвинувачена - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

- У березні місяці 2023 року, (точної дати та часу в судовому засіданні з об`єктивних причин, - встановити - не вдалося), - у обвинуваченої ОСОБА_3 виник протиправний намір (прямий умисел), направлений на заволодіння шляхом обману коштами благодійної організації Товариства Червоного Хреста України, які призначаються, як компенсація витрат за тимчасове розміщення внутрішньопереміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану, - шляхом подання недостовірних відомостей у «Заяві особи, що розмістила внутрішньопереміщених осіб, про отримання компенсації витрат» про проживання у житловому приміщенні осіб, - яка подається до виконавчого органу селищної ради, - за місцем розташування житлового приміщення.

Відповідно до вимог пункту 5 «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб, які перемістились у період воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2022 № 333 (в редакції від 25.12.2022) (надалі Порядок) та Меморандуму про взаєморозуміння, укладеного між Міністерством розвитку громад та територій України, Міжнародною Федерацією Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця в Україні та Товариством Червоного Хреста України, щодо компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану (далі - Меморандум), особа, що розмістила внутрішньопереміщених осіб не пізніше, ніж протягом п`яти днів з дня закінчення звітного місяця, - подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної в м. Києві держадміністрації, відповідної військової адміністрації за місцем розташування житлового приміщення заяву за формою згідно з додатком 1 (далі - заява).

Заява подається в паперовій формі або в електронній формі (на електронну адресу, визначену виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, районною в м. Києві держадміністрацією, відповідною військовою адміністрацією).

У разі подання заяви в паперовій формі особа, що розмістила внутрішньопереміщених осіб, пред`являє:

- документ, який посвідчує її особу;

- документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням, або документ, що підтверджує повноваження представника власника.

При цьому, відповідно до п. 4 цього ж Порядку, - особи, що розмістили внутрішньопереміщених осіб, - також зобов`язані в день припинення розміщення внутрішньопереміщених осіб або зміни їх кількості, - подати в довільній формі заяву з інформацією про зміну переліку осіб, розміщених у житловому приміщенні, із зазначенням можливості у подальшому розміщувати внутрішньопереміщених осіб у цьому житловому приміщенні.

Будучи обізнаною щодо вказаних вимог Порядку, та, діючи всупереч цим вимогам, - обвинувачена ОСОБА_3 , переслідуючи корисливий мотив (прямий умисел), спрямований на протиправне, шляхом обману, заволодіння грошовими коштами благодійної організації Товариства Червоного Хреста України, які призначаються як компенсація витрат за тимчасове розміщення внутрішньопереміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану, -

- умисно, з використанням умов воєнного стану, достовірно знаючи, що:

- ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та, -

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , -

- як внутрішньо переміщені особи, які у 2022 році проживали в житловій квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , та які:

- в період часу з 01.02.2023 по 20.02.2023 та з 22.02.2023 по 28.02.2023, - у вказаній квартирі не проживали, -

- 03.03.2023 подала до відділу охорони здоров`я та соціального захисту населення Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області заяву особи, що розмістила внутрішньопереміщених осіб, про отримання компенсації витрат, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2022 № 333 (в редакції від 25.12.2022), де вказала відомості про проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - в житловій квартирі, що за адресою: АДРЕСА_4 , - протягом 28-ми днів лютого місяця 2023 року, що, в свою чергу, - не відповідає дійсності.

Вчинивши вищевказані дії, обвинувачена ОСОБА_3 , - незаконно заволоділа чужим майном, в саме, - грошовими коштами в розмірі 3240 гривень, які Товариством Червоного Хреста України були зайво нараховані та виплачені ОСОБА_3 , - у вигляді компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньопереміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану, чим спричинила матеріальну шкоду на вищевказану суму Товариству Червоного Хреста України.

Отже, - вищевказані дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України, - як умисні, протиправні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Окрім цього, у квітні місяці 2023 року, (точної дати та часу в судовому засіданні з об`єктивних причин, - встановити - не вдалося), - у обвинуваченої ОСОБА_3 виник протиправний намір (прямий умисел), направлений на повторне заволодіння шляхом обману коштами благодійної організації Товариства Червоного Хреста України, які призначаються як компенсація витрат за тимчасове розміщення внутрішньопереміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану, - шляхом подання недостовірних відомостей у «Заяві особи, що розмістила внутрішньопереміщених осіб, про отримання компенсації витрат» - про проживання у житловому приміщенні осіб, яка подається до виконавчого органу селищної ради, - за місцем розташування житлового приміщення.

З метою реалізації свого протиправного умислу (прямого умислу), - обвинувачена ОСОБА_3 діючи повторно, умисно, з використанням умов воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на протиправне, шляхом обману, заволодіння чужим майном у вигляді грошових коштів, що нараховуються та виплачуються в якості компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньопереміщених осіб, в порушення вимог Порядку та Меморандуму, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внутрішньо переміщені особи, які у 2022 році проживали в житловій квартирі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , та які в період часу з 01.03.2023 по 20.03.2023 та з 22.03.2023 по 31.03.2023, - у вказаній квартирі не проживали, -

- 05.04.2023 подала до відділу охорони здоров`я та соціального захисту населення Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області заяву особи, що розмістила внутрішньопереміщених осіб, про отримання компенсації витрат, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2022 № 333 (в редакції від 25.12.2022), де вказала відомості про проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в житловій квартирі, що за адресою: АДРЕСА_4 протягом 31-го дня березня місяця 2023 року, що, в свою чергу, - не відповідає дійсності.

Вчинивши вище вказані дії, обвинувачена ОСОБА_3 повторно, незаконно заволоділа чужим майном, в саме, - грошовими коштами в розмірі 3600 гривень, які Товариством Червоного Хреста України були зайво нараховані та виплачені обвинуваченій ОСОБА_3 , - у вигляді компенсації витрат за тимчасове розміщення внутрішньопереміщених осіб, які перемістилися у період воєнного стану, - чим спричинила матеріальну шкоду на вищевказану суму Товариству Червоного Хреста України.

Отже, - вищевказані дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, - як умисні, протиправні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Отже, - всі вищевказані дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 та за ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, які передбачено ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, -а тому є підстава для притягнення її до кримінальної відповідальності та призначення їй покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, - з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом вищевказаних обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:

- згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, яке передбачено цим Кодексом.

- згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто, в даному випадку, - наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_3 усіх юридичних ознак кримінальних правопорушень, визначенихо в диспозиції ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченої ОСОБА_3 настає за протиправні діяння (кримінальні правопорушення), які були нею вчинені з умисно, - з урахуванням положень ст. 23, ч.ч. 1, 2 ст. 24 КК України.

Отже, підставою кримінальної відповідальності ОСОБА_3 є вчинення нею суспільно - небезпечних діянь, які містить склад кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, тобто, - при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дані суспільно небезпечні діяння як кримінальні правопорушення.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченої ОСОБА_3 , яка вчинила кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, - піддатися осуду з боку держави і бути покараною у повній відповідності з законом.

Такий обов`язок виник з моменту скоєння обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які передбачено ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченою ОСОБА_3 і державою.

Винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачено ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, - на думку суду, - повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями обвинуваченої ОСОБА_3 в судовому засіданні, яка надала наступні показання (після роз`ясненні їй судом в судовому засіданні її законних прав та обов`язків):

- пам`ятку про свої законні права та інтереси - судом їй вручено, вона її читала, їй її права та обов`язки - зрозумілі, а тому додатково роз`яснювати їй її законні права та інтереси - потреби - немає;

- їй зрозуміло, що вона має право захищати свої законні права та обов`язки в судовому засіданні в рамках даного кримінального провадження, - як самостійно, так і за допомогою захисника (адвоката);

- вона розуміє, що якщо вона бажає мати захисника (адвоката), але вона не має коштів (з тих чи інших причин) для укладення відповідної правової угоди з адвокатом (захисником) про надання їй правової допомоги, - суд за її усним чи письмовим клопотанням, - може залучити на підставі ухвали до участі в даному кримінальному провадженні - захисника (адвоката), - для неї - безкоштовно, - за рахунок коштів держави, - через центр вторинної правової допомоги, але, - вона не бежає мати захисника в рамках даного кримінального провадження, так як свої законні права та інтереси в рамках даного кримінального провадження буде захищати самостійно, процесуальний наслідок такого її процесуального рішення (захист своїх законних прав та інтересів самостійно), - судом їй роз`яснено та зрозуміло;

- вона розуміє, що в рамках даного кримінального провадження вона обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачено:

1. - ч. 1 ст. 190 КК України, - як у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).

2. - ч. 2 ст. 190 КК України, - як у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), які вчинені поторно.

- вона розуміє, що санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді:

1. штрафу в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

3. виправних робіт на строк від одного до двох років;

4. пробаційного нагляду на строк до трьох років;

5. обмеження волі строк до трьох років.

- вона розуміє, що санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді:

1. штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. виправних робіт на строк від одного до двох років;

3. обмеження волі на строк до п`яти років;

4. позбавлення волі на строк до трьох років.

- вона розуміє, що кримінальне правопорушення, яке вчинене нею, і кваліфікується судом за ч. 1 ст. 190 КК України, - згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 12 КК України, - відноситься до категорії кримінального проступку;

- вона розуміє, що кримінальне правопорушення, вчинене нею, і кваліфікується судом за ч. 2 ст. 190 КК України, - згідно положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 КК України, - відноситься до категорії нетяжких злочинів;

- вона розуміє, що остаточне покарання в рамках даного кримінального провадження їй буде призначене судом в межах санкцій ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України, - з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, - за сукупністю кримінальних правопорушень;

- положення ст. 18 КПК України (свобода від самовикриття), та ст. 63 Конституції України (відсутність кримінальної відповідальності за відмову від дачі показань щодо себе), - їй судом роз`яснені та зрозумілі, проте, незважаючи на вищевказане, - вона не відмовляється від дачі показань по суті вчинених нею кримінальних правопорушень.

Дослівно, - зазначила, що обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обставин вчинених нею кримінальних правопорушень, - відповідають дійсності, тому добавити нічого не зможе, вона не оспорює жодного факту, який зазначено в обвинувальному акті, (зокрема, - визнає, що незаконно заволоділа грошима), а тому вину свою визнає беззаперечно, в повному обсязі, щиро кається, та просить суворо її не карати, та призначити покарання, яке б не було пов`язане з обмеженням чи позбавленням волі, і взагалі - просила призначити їй як найлегший вид покарання з найнижчою межею, - просила врахувати, що вона є особою, яка має інвалідність, та те, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей.

Додатково на запитання суду обвинувачена ОСОБА_3 повідомила, що:

- незаконно отримані кошти вона не витрачала на придбання будь яких речей, - як то, - не витрачала ці кошти на придбання тютюну, алкоголю, продуктів харчування чи одягу, - вона витрачала дані кошти на оплату комунальних послуг, так як вони для неї значні, - так, - в неопалювальний сезон комунальні послуги за квартиру складають близько 1500 грн., а в опалювальний сезон розмір комунальних послуг складає значну для неї суму, - більше 3000 грн.;

- у вчиненому щиро розкаюється, їй, як людині, як громадянці, - соромно перед судом, перед прокурором, перед іншими людьми за вчинені нею кримінальні правопорушення, а тому обіцяє, що кримінальних правопорушень, - більше вчиняти не буде.

Суд, оцінюючи покази обвинуваченої ОСОБА_3 , які були надані нею в добровільному порядку під час судового слідства, з яких видно, що вона повністю визнає себе винною в інкримінованих їй діях, що її визнання вини та відповідні покази, - не є результатом якихось погроз з боку потерпілої сторони або обіцянок працівників правоохоронних органів (слідчих, прокурорів), чи впливу якихось третіх осіб, приходить до висновку, що показання обвинуваченої ОСОБА_3 , - є логічними, послідовними, та, зглядаючись на обставини справи, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, - достовірними та обґрунтованими, а тому вони є підставою для притягнення обвинуваченої ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за скоєння нею кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), - з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Окрім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні нею кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), - як зазначив прокурор в судовому засіданні, - органами досудового слідства зібрано і інші докази на підтвердження винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у скоєнні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), однак, - за клопотанням прокурора ОСОБА_4 , проти якого (клопотання) - не заперечувала сторона захисту (обвинувачена ОСОБА_3 ), - та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав за недоцільне:

- допит представника потерпілої юридичної особи;

- допит свідків, які зазначені в реєстрі до обвинувального акту;

- дослідження матеріалів справи (письмових доказів), - доказів вини обвинуваченої, які були зібрані органами досудового слідства під час досудового слідства, -

- обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, (зокрема, - висновок органу пробації - досудова доповідь), та звісно, -враховуючи ту обставину, що, як зазначив прокурор в судовому засіданні, - в даному кримінальному провадженні - відсутні речові докази, відсутні витрати на залучення експерта, враховуючи те, що в даному кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувалися, - обгрунтовуючи своє процесуальне рішення (що стосується об`єму та порядку дослідження доказів в даному кримінальному провадженні), - наступним:

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які їй зрозумілі, та вона з ними погоджується.

На думку суду, - з огляду на правову позицію прокурора в судовому засіданні, та на повне, беззаперечне визнання обвинуваченою ОСОБА_3 її вини в скоєнні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), - так званий скорочений порядок дослідження доказів (дослідження лише матеріалів кримінального провадження, що стосуються особи обвинуваченої, без дослідження інших доказів), - ні в якому разі не суперечить законним правам та інтересам обвинуваченої ОСОБА_3 , а, навпаки, - дана процесуальна дія лише сприятиме оперативному розгляду кримінального праводження, та винесення справедливого, законного вироку, - в розумні, стислі строки.

Матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 :

- згідно паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 , який видано 03 серпня 2007 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області, - ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Рокитне Рокитнянського району Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- згідно картки платника податків, яка видана 30.11.2012 року, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - має РНОКПП: НОМЕР_2 ;

- згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , яке видане 29.11.2017 року (довічно), - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - має ІІІ групу інвалідності, - загальне захворювання;

- Згідно актового запису про шлюб (система «Дія») № 61, який вчинено 14.07.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, - обвинувачена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, - одружена з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянином України;

- Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 06 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, - ОСОБА_3 - є матір`ю малолітньої дитини, - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відомостей про позбавлення батькіських прав обвинуваченої ОСОБА_3 у відношенні її малолітньої доньки, - ОСОБА_10 , - в матерілах кримінального провадження - немає;

- Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 09 квітня 2021 року Рокитянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіоанльного управління Міністерства юстиції (м. Київ), - ОСОБА_3 - є матір`ю малолітньої дитини, - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відомостей про позбавлення батькіських прав обвинуваченої ОСОБА_3 у відношенні її малолітньої доньки, - ОСОБА_11 , - в матерілах кримінального провадження - немає;

- Згідно довідки № 90, яка видана 28.03.2024 року КНП Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , - за даними облікової документації на диспансерному обліку лікаря - нарколога - не перебуває і за медичною допомогою не зверталася;

- Згідно довідки № 105, яка видана 28.03.2024 року КНП Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , - за даними облікової документації на диспансерному обліку лікаря - спихіатра не перебуває і за медичною допомогою не зверталася;

- Згідно довідки - вимоги на судимість № 144 - 25032024/32025, станом на 25.03.2024 року - відомостей у відношенні ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селище Рокитне Рокитнянського району Київської області , громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ), - щодо притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей, - немає.

- Згідно досудової доповіді від 24.02.2025 року у відношенні обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , - дослідження інформації, що характеризує особу за місцем її проживання, умов її життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також її імовірної небезпеки для суспільства, - свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Відповідно, суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема, - висновок органу пробації (досудова доповідь), - без дослідженням інших доказів, зібраних органом досудового розслідування.

Підстав для зміни уточненого прокурором в ході судового провадження в даній справі обвинувачення, чи підстав для визнання частини обвинувачення, - необгрунтованою, - судом в даному кримінальному провадженні, - не вбачаються.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 :

- суд, дослідивши обставини скоєння обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), ввжає, що в даному випадку мають місце наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченої обставини:

- щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, - що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України:

- так, суд, з огляду на поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 , - як під час стадії досудового розслідування, так і під час слухання кримінального провадження в суді (судове провадження), - суд вважає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_3 є достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаялася, - так як обвинувачена з самого початку досудового розслідування дала щирі показання, які викривають її у скоєнні кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються в рамках даного кримінального провадження, в добровільному порядку відшкодувала всі збитки (матеріальну шкоду, заподіяну злочином), - ще на стадії досудового розслідування, мала належну процесуальну поведінку (з`являвся за кожним викликом до органу досудового розслідування), активно сприяла розкриттю кримінальних правопоруень, також і в судовому засіданні обвинувачена щиро каялася у вчинених кримінальних правопорушеннях, зазначаючи, що скоєння нею кримінальних правопорушень, - чи не найбільша помилка в її житті, - за що їй дуже соромно.

- добровільне відшкодування завданого збитку, - що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України:

- так, в матеріалах справи міститься платіжна інструкція № 0.0..1, - з якої вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 в добровільному порядку відшкодувала збитки (матеріальну шкоду), завдані вчиненням нею кримінальних правопорушень, - шляхом перерахування на рахунок потерпілої юридичної особи коштів, які вона отримала внаслідок вчинення нею кримінальних правопорушень.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 :

- суд, дослідивши обставини скоєння обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), ввжає, що в даному випадку має місце наступна обтяжуюча покарання обвинуваченої обставина:

- вчинення кримінальних правопорушень з використанням умов воєнного стану, - що передбачено п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України.

Мотиви суду при призначенні покарання:

- Суд, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_12 , враховує положення ст. 65 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 65 КК України більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням обставин справи (обставин вчинення кримінальних правопорушень, обставин, що стосуються особи обвинуваченої), та що стосується призначення обвинуваченій виду та міри покарання, суд зазначає наступне:

- так, санкція ч. 1 ст. 190 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження, - передбачає покарання у виді:

1. штрафу в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

3. виправних робіт на строк від одного до двох років;

4. пробаційного нагляду на строк до трьох років;

5. обмеження волі строк до трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність) за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 190 КК України та положення ч.ч. 1, 2 ст. 12 КК України, - обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення (проступок).

Згідно положень ст. 23, ч.ч. 1, 2 ст. 24 КК України кримінальне правопорушення (проступок), яке передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, та яке вчинила обвинувачена ОСОБА_3 , - є кримінальним правопорушенням, вчиненим умисно (прямий умисел), - кримінальним поступком.

- санкція ч. 2 ст. 190 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження, - передбачає покарання у виді:

1. штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. виправних робіт на строк від одного до двох років;

3. обмеження волі на строк до п`яти років;

4. позбавлення волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність) за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 190 КК України та положення ч. 1, 3, 4 ст. 12 КК України, - обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення (нетяжкий злочин).

Згідно положень ст. 23, ч.ч. 1, 2 ст. 24 КК України кримінальне правопорушення (нетяжкий злочин), яке передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, та яке вчинила обвинувачена ОСОБА_3 , - є кримінальним правопорушенням, вчиненим умисно (прямий умисел), - нетяжким злочином.

Отже, враховуючи ті обставини, що: обвинувачена ОСОБА_3 , - раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, відповідно, - раніше не судима, кримінальні правопорушення - кримінальний прступок та нетяжкий злочин, - вчинила вперше, кримінальні правопорушення не пов`язані з насильством, шкода, завдана кримінальними правопорушеннями, - відшкодована обвинуваченою в добровільному порядку в повному обсязі ще на стадії досудового розслідування, є в наявності декілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, враховуючи позицію державного обвинувача (прокурора), який не наполягав на призначення обвинуваченій покарання, яке б було пов`язано з обов`язковим обмеженням чи позбавленням волі, враховуючи висновок органу пробації про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства, то суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 , - можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши їй покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, - з застосуванням положення ч. 1 ст. 70 КК України.

Що стосується виду та розміру покарання, то суд зазначає наступне:

Отже, що стосується призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 190 КК України, то, як судом зазначалося вище, - санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає покарання такого виду та розмірів:

1. штрафу в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин;

3. виправних робіт на строк від одного до двох років;

4. пробаційного нагляду на строк до трьох років;

5. обмеження волі строк до трьох років.

Відповідно, - санкція ч. 1 ст. 190 КК України по своїй правовій природі, - має альтернативний характер, - тобто, законодавцець надає суду (при призначенні покарання винуватим особам у вчиненні даного кримінального правопорушення) право вибору з переліку покарань та розмірів таких покарань, які перелічені в санкції ч. 1 ст. 190 КК України, - звісно, при виборі покарання, - суд повинен керуватися положеннями ст.ю 65 КК України.

Також суд зазначає, що перелік покарань, які можливо застосувати до осіб, які визнані винуваті судом у вчинені кримінальних правопорушень, - чітко визначений в ст. 51 КК України, причому, - Законодавець розташував види покарань - за принципом - від найлегшого покарання - до найтяжчого.

Що ж стосується призначення покарання (виду та розміру) обвинуваченій ОСОБА_3 , то суд, з урахуванням обставин справи (обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченої), - вважає, що слід призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - найнижча межа санкції ч. 1 ст. 190 КК України, що судом обгрунтовано вище, так як суд вважає, що призначення саме такого виду покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (кримінального проступку), - як штраф, та в такому розмірі, а саме, - в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 34000 (тридцять чотири тисячі) грн., - буде відповідати обставинам вчиненого кримінального правопорушення (кримінального проступку), наслідкам вчиненого кримінального правопорушення (кримінального проступку), та особі обвинуваченої ОСОБА_3 , окрім того, суд вважає, що інші покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, а саме, - покарання у виді громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду та обмеження волі, - з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, які настали, особи обвинуваченої - будуть занадто суворими в даному випадку.

Що ж стосується призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 190 КК України, то, як судом зазначалося вище, - санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає покарання такого виду та розмірів:

1. штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2. виправних робіт на строк від одного до двох років;

3. обмеження волі на строк до п`яти років;

4. позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно, - санкція ч. 2 ст. 190 КК України по своїй правовій природі, - має альтернативний характер, - тобто, законодавцець надає суду (при призначенні покарання винуватим особам у вчиненні даного кримінального правопорушення) право вибору з переліку покарань та розмірів таких покарань, які перелічені в санкції ч. 2 ст. 190 КК України, - звісно, при виборі покарання, - суд повинен керуватися положеннями ст.ю 65 КК України.

Також суд зазначає, що перелік покарань, які моживо застосувати до осіб, які визнані винуваті судом у вчинені кримінальних правопорушень, - чітко визначений в ст. 51 КК України, причому, - Законодавець розташував види покарань - за принципом - від найлегшого покарання - до найтяжчого.

Що ж стосується призначення покарання (виду та розміру) обвинуваченій ОСОБА_3 , то суд, з урахуванням обставин справи (обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченої), - вважає, що слід призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - найнижча межа санкції ч. 2 ст. 190 КК України, що судом обгрунтовано вище, так як суд вважає, що призначення саме такого виду покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), - як штраф, та в такому розмірі, а саме, - в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., - буде відповідати обставинам вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкого злочину), наслідкам вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкого злочину), та особі обвинуваченої ОСОБА_3 , окрім того, суд вважає, що інші покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, - покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, позбавлення волі, - з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, які настали, особи обвинуваченої - будуть занадто суворими в даному випадку.

Суд зазначає, що в діях обвинуваченої ОСОБА_3 має місце сукупність кримінальних правопорушень, що тягне за собою при призначенні остаточного покарання - застосування положень ст. 33, ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно ст. 33 КК України:

1. Сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

2. При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, - при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення, визначає остаточне покарання шляхом поглинення меньш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В даному випадку, суд, використовуючи положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме, - застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, - вважає, що слід, призначивши обвинуваченій покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, - призначити остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 (п`ятдесят одну тисячу) грн.

Отже, що стосується призначення остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне:

- слід призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання за вчинення:

- кримінального правопорушення (кримінального проступку), яке передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, - у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.;

- кримінального правопорушення (нетяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, - у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, - призначити обвинуваченій ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

Суд, з огляду на положення ст. 65 КК України, - вважає, що призначення саме такого виду покарання, як штраф, та в такому розмірі, - буде відповідати обставинам вчинених кримінальних правопорушень (кримінального проступку та нетяжкого злочину), наслідкам вчинених кримінальних правопорушень, та особі обвинуваченої ОСОБА_3 , та, на думку суду, - буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 , та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченої ОСОБА_3 судом в судовому засіданні, - не виявлено.

Окрім того, з превентивною метою слід роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 26, ч. 3 ст. 26 КВК України, ч. 5 ст. 53 КК України, які передбачають кримінально - правові наслідки несплати штрафу засудженими, які засуджені до такого виду покарання, як штраф.

Цивільний позов:

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні, - не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

Вирішення судом питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження:

Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.

Арешт майна:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Такий вид забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, - в даному кримінальному провадженні, - не застосовувався.

Запобіжний захід:

- згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченої ОСОБА_3 , - не обирався, правових підстав для обрання у відношенні обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, - немає.

Вирішення судом питання щодо речових доказів по справі:

Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Речових доказів - в даному кримінальному провадженні - немає.

Окрім того, суд зазначає, що підстав для застосування спеціальної конфіскації в рамках даного кримінального провадження, - немає.

Вирішення судом питання щодо роцесуальних витрат:

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальних витрат (в тому числі - витрат на залучення експерта), - в даному кримінальному провадженні - немає.

Отже, суд, провівши судове засідання в даному кримінальному провадженні, - з дотриманням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 368, ч.ч. 1, 2 ст. 374, п. 2 ч. 3 ст. 374, п. 2 ч. 4 ст. 374, ч.ч. 1, 2 ст. 375 КПК України, - суд вважає за необхідне винести у відношенні ОСОБА_3 обвинувалний вирок, визнавши її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 190 КК України (кримінального проступку), та ч. 2 ст. 190 КК України (нетяжкого злочину), та призначити остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_3 з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України (поглинення менш суворого покарання більш суворим), та в резолютивній частині вироку вирішити питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3, ст. 4, ст. 6, ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ст. 23, ч.ч. 1, 2 ст. 24, ст. 33, ст. 50, п. 1 ч. 1 ст. 51, ст. 53, 65, 66, 67, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 - 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнати винуватою у вчиненні нею кримінального правопорушення (кримінального проступку), яке передбачено ч. 1 ст. 190 КК України, як за вчинення умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнати винуватою у вчиненні нею кримінального правопорушення (нетяжкого злочину), яке передбачено ч. 2 ст. 190 КК України, як за вчинення умисних, протиправних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, - призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп.

Цивільний позов:

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази:

Речові докази в даному кримінальному провадженні - відсутні.

Спеціальна конфіскація (ст. 96 - 1, 96 - 2 КК України) в рамках даного кримінального провадження, - не застосовується.

Процесуальні витрати:

Процесуальний витрат (в тому числі - витрат на залучення експерта), - в даному кримінальному провадженні - немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження:

Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченої ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу, - не обирати.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження, - в даному кримінальному провадженні - незастосовувалися.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 положення:

- ч. 5 ст. 53 КК України, згідно з яким:

- у разі несплати штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян або виправними роботами із розрахунку один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

- ч. 1 ст. 26 КВК України, згідно з яким:

- засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

- ч. 3 ст. 26 КВК України, згідно з яким:

- у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально- виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1