Справа № 347/2947/24
Провадження № 1-кп/347/190/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000389 від 11.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , освіта вища, розлученого, українця, громадянина України, пенсіонера, депутатом не являється, раніше не судимого,

- обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині другій статті 197-1 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 , з метою покращення свого матеріального становища та розширення діяльності селянсько-фермерського господарства «Прикарпаття» (, юридична адреса: вул. Збінського С. будинок 41з село Рожнів Косівський район Івано-Франківська область Україна), засновником якого являється та основним напрямком діяльності якого є прісноводне рибництво (аквакультура), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що у нього відсутні відповідні результати аукціону, рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування (оренду) земельної ділянки, у невстановлений досудовим розслідуванням час самовільно зайняв земельну ділянку із земель запасу Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області розмірами 15,21 х 0,76 м, що розташована на вул. Гавуки в с.Рожнів Косівського району у прибережній захисній смузі вздовж малої ріки Мельниця, а саме впритул до русла, у зв`язку з чим ця земельна ділянка відноситься до земель охоронної зони, та у червні 2024 року здійснив без погодження з відповідними органами виконавчої влади на цій самовільно захопленій земельній ділянці самовільне будівництво гідротехнічної споруди, яка призначена для підняття рівня води в руслі ріки Мельниця для подальшого живлення штучної водойми, де ОСОБА_4 здійснював розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури (рибництво).

Таким чином своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні самовільного будівництва споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині другій статті 197-1 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.197-1 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю і підтвердив всі обставини, що викладені в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, а також розкаюється у вчиненому. Також заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною та не заперечує щодо розгляду справи, згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 погодився із запропонованим прокурором порядком та обсягом дослідження доказів у кримінальному провадженні відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, а також зазначив, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просить покарання призначити на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у самовільному будівництві споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині другій статті 197-1 КК України доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.197-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, згідно довідок КНП «Косівська ЦРЛ» від 26.11.2024р., позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до характеристики виданої Рожнівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2024р., його негативне відношення до вчиненого, а також думку представника потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, висловлену в судовому засіданні.

В силу вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, з врахуванням вимог чинного законодавства та вищевикладеного, тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, є особою пенсійного віку, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, згідно з положеннями ст.75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Питання про речові докази слід вирішити згідно з вимогами ст.100 КПК України.

Цивільний позов представником потерпілого ОСОБА_5 не заявлено.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

В силу ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

В силу ч.1 п.п.1,2 та ч.3 п.2 ст. 76 КК України зобов"язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речовий доказ гідротехнічну споруду розмірами 15,21х 0,76 м, що розташована по вул.Гавуки в с.Рожнів Косівського району Івано-Франківської області передати в дохід держави.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку сторонам вручити негайно.

Суддя ОСОБА_1