Справа № 351/2339/24
Номер провадження №1-кс/351/10/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2025 року м. Снятин

Слідчий суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання заступник начальника відділення - начальник слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майора поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000446 від 29.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не одруженого, згідно ст. 89 КК України не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділення - начальник слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майора поліції ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових № 0000446 від 29.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що 18 жовтня 2024 року ОСОБА_5 з додержанням вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 ОСОБА_5 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2, 03.07.2023 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України.

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2023 №278 солдат ОСОБА_7 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби та призначено на посаду стрільця - номер обслуги ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи обізнаним із вище зазначеними вимогами законодавства, у тому числі в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 09.02.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував поза її розташуванням до 21.02.2024, проводячи службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

21.02.2024 солдат ОСОБА_5 , самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходити військову службу у вказаній військовій частині.

Надалі, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, 14.03.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебуває поза її розташуванням по теперішній час, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

У свою чергу, вчинення військовослужбовцем ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: висновками та матеріалами службових розслідувань військової частини НОМЕР_1 вказаного факту, відповідно до яких солдат ОСОБА_5 визнаний таким, який вчинив злочини, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України, протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, ОСОБА_5 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця - номер обслуги ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, начальник слідчого відділення просить обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор та начальник слідчого відділення у судовому засіданні клопотання підтримали, довели існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просили клопотання задоволити.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_5 зазначив, що самовільно не залишав військову частину, а про своє відлучення з військової служби повідомляв командира, оскільки йому було необхідно доглядати за своєю дружиною, яка потребувала лікування.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, а саме: витяг з ЄРДР № 0000446 від 29.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України; повідомленняпро підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 18.10.2024р.; постанову про зупинення досудового розслідування від 13.11.2024р.; постанову про оголошенняв розшук підозрюваного від 13.11.2024р., заслухавши учасників судового засідання, встановив, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання в диві позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_5 має низький ступінь соціальних зв`язків у суспільстві (без визначеного місця проживання, непрацевлаштований, неодружений, на утриманні нікого не має), згідно ст. 89 КК України не судимий, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного, згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідатиме принципу правової визначеності, цілям пп. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що допускає законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Метою обрання запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто постановлення обвинувального вироку (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, про те таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі.

Беручи до уваги викладене та те, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжких злочинів, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та зважаючи на вказані вище ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 60 діб, без визначення роміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183-184, 188, 323 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задоволити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11:00 год. 30 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11