Справа № 595/1794/19
Провадження № 1-кп/603/2/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2025 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 11 вересня 2019 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не депутата, із середньо освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше судимого:

- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.03.2019 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

08.07.2018 року приблизно о 23:00 год в обвинуваченого ОСОБА_3 за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна - дизельного палива із паливних баків вантажних автомобілів, що знаходяться на території Бучацького району, реалізовуючи який він на легковому автомобілі марки Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , темно-синього кольору, із цистерною-бочкою синього кольору ємкістю 300 л, насосом для перекачки пального та шлангом, котрі попереднього помістив у салон свого автомобіля, виїхав із м. Тернопіль в напрямку м. Бучач.

09.07.2018 року о 03:28 год ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, заїхав на територію стоянки АЗС «Вестерн», розташовану в межах с. Заривинці Бучацького району Тернопільської області на 60 км + 30 м автодороги «Івано-Франківськ Бучач Тернопіль», переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть поміченими, тобто діючи таємно, під`їхав до паливного бака вантажного автомобіля марки Renault Premium 420, реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, який на праві власності належить ОСОБА_6 , жителю смт Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області, і на момент крадіжки перебував у користуванні та володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Підзамочок Бучацького району Тернопільської області, не виходячи із свого автомобіля, відчинив паливний бак вказаного вантажного автомобіля та за допомогою шланга із насосом перекачав у цистерну-бочку ємкістю 300 л, яка знаходилась у салоні його автомобіля, дизельне паливо об`ємом 300 л, загальною вартістю 7800,00 грн, отримавши при цьому можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим дизельним паливом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7800,00 грн.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, та відмовився від їх дослідження під час судового розгляду, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений також подав суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд цього кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

ОСОБА_3 під час судового розгляду надав такі показання: за зазначених в обвинувальному акті обставин він, скориставшись належним йому автомобілем, в якому знаходилась бочка-цистерна об`ємом 300 л, за допомогою насоса для перекачки пального та шланга 09.07.2018 року, в нічну пору доби, приїхав на стоянку для автомобілів АЗС, котра знаходилася на території с. Заривинці колишнього Бучацького району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, де з паливного бака вантажного автомобіля, який перебував у користуванні ОСОБА_7 , таємно викрав приблизно 300 л дизельного палива. Завдану ОСОБА_7 шкоду в розмірі 7800,00 грн він не відшкодував у зв`язку з відсутністю необхідних для цього коштів, однак в майбутньому обов`язково це зробить. У вчиненому щиро розкаюється, вчинене ним діяння оцінює негативно.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, неодноразово надсилав на адресу суду заяви про розгляд цього кримінального провадження за його відсутності, будь-яких клопотань чи позову до ОСОБА_3 в нього немає.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ознаками ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує, що обвинувачений повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 року) відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, здійснює догляд за матір`ю (зі слів обвинуваченого), є військовослужбовцем, проходив військову службу за призовом по мобілізації з 06.06.2022 року до 02.02.2024 року, під час чого йому 15.09.2023 року діагностовано навантажувальний артрит обох плечових суглобів з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функцій.

До обставин, які пом`якшують покарання суд відносить визнання вини та щире каяття. Окрім того, в силу ч. 2 ст. 66 КК України суд враховує як пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що підтверджується медичною довідкою від 15.09.2023 року (т. 3, а. м. к. п. 71).

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд бере до уваги те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України).

На підставі наведеного, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, позицію потерпілого ОСОБА_7 , викладену письмово, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення.

З огляду на наявність пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, за відсутності обтяжуючих обставин, із врахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого та демонстрацію ним готовності понести справедливе покарання, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде співмірним вчиненому діянню, необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, наведеній в ст. 50 КК України, принципам гуманності, справедливості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Окрім цього, відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

В матеріалах кримінального провадження міститься копія вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.03.2019 року, яким ОСОБА_3 , серед іншого, засуджено за вчинення 11.01.2018 року та 11.06.2018 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, від відбування якого його звільнено з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

Отже, ОСОБА_3 в цьому кримінальному провадженні вчинив злочин до постановлення вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.03.2019 року.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 слід призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28.03.2019 року.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що згідно з протоколом затримання від 27.11.2024 року ОСОБА_3 було затримано 27.11.2024 року з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.11.2024 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який змінено ухвалою суду від 16.01.2025 року на нічний домашній арешт, ОСОБА_3 необхідно зарахувати в строк покарання строк затримання з 27.11.2024 року до 28.11.2024 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (день за день), а також строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 28.11.2024 року до 16.01.2025 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про цивільний позов.

Строк дії запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, обраного ОСОБА_3 ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.01.2025 року, закінчується о 23:59 год 14.03.2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 1.4-811/18 від 26.09.2018 року в розмірі 1144,00 грн.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Захід забезпечення арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 07.08.2018 року (справа № 595/1214/18), скасувати після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 березня 2019 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого його звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 1 (один) рік, частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі, визначивши остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк затримання з 27.11.2024 року до 28.11.2024 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (день за день), а також строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 28.11.2024 року до 16.01.2025 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Строк дії запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, обраного ОСОБА_3 ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.01.2025 року, закінчується о 23:59 год 14.03.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 1.4-811/18 від 26.09.2018 року в розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн.

Захід забезпечення арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 07.08.2018 року в справі № 595/1214/18 скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- насос із помпою для зливу дизельного палива, які були передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області конфіскувати у власність держави на підставі ст. 96-2 КК України;

- сліди папілярних узорів пальців рук із доданими до них дактилокартами, які знаходяться в сейф-пакеті № 2223088, який було передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1