ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/786/25 Справа № 192/3173/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено від покарання призначеного 22 серпня 2022 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Як встановлено судом, вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначеним вироком Дніпровського апеляційного суду від 21.06.2022 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року скасувати, постановити нову якою його клопотання задовольнити у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції безпідставно не звільнив його від покарання за всіма вироками та по епізодам які підлягають декриміналізації.

Застосувати стосовно нього Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги засудженого заперечував та просив залишити без задоволення.

Засуджений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Мотивуючи своє рішення про задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна на час вчинення діяння (в ніч з 21 червня 2020 року на 22 червня 2020) за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року не перевищувала 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян. Тому вказане діяння є декриміналізованим.

Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід негайно звільнити від призначеного покарання за вироком Тернівського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Разом з цим Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що не вирішує питання про звільнення ОСОБА_7 від покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Між тим з такими висновками місцевого суду не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання/заяви) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Отже оскільки засуджений ОСОБА_7 на час звернення до суду відбував покарання у ДУ Солонянська виправна колонія (№21), тому питання пов`язані з виконанням вироку у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, повинні вирішуватися Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріал судового провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавленні волі.

Остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі було призначено ОСОБА_7 за правилами ч.4 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року.

Отже вищенаведене свідчить про те, що всі два вироки відносно засудженого ОСОБА_7 є взаємопов`язаними та підлягають перевірці на відповідність Закону №3886-ІХ, оскільки приведення кожного з цих вироків у відповідність до Закону № 3886-ІХ можуть мати для засудженого правові наслідки у призначені остаточного покарання, як за правилами ч.4 ст.70 КК, так і за правилами ч.1 ст.71 КК.

Натомість суд першої інстанції обмежився перевіркою на відповідність Закону №3886-ІХ лише вироків Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року. Тому доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК).

Отже, на переконання апеляційного суду, викладені обставини вказують на неповноту судового розгляду, оскільки оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до ч.1 ст.415 КПК можуть бути усунуті лише при новому розгляді у суді першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями, засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладено, керуючись статтями 404, 407, 409, 410, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4