Справа № 128/5016/24
УХВАЛА

13 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.11.2024 за № 0000960, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта неповна середня, непрацюючого, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

24.12.2024 до Вінницького районного суду Вінницької області подано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2024 за № 0000960, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Вінницький районний суду Вінницької області ухвалою судді від 25.12.2024 призначив підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню.

У підготовчому судовому засіданні 13.01.2025 прокурор ОСОБА_3 просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Також заявив клопотання про зобов`язання органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав до суду письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задовольнити. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що він, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може почати переховуватися від суду. До того ж, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 не звернувся ні на спец. лінію «102», ні особисто до потерпілої, з метою владнання виниклої події та компенсації завданої матеріальної і моральної шкоди. ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному проваджені (з метою примусити змінити їхні показання або взагалі відмовитись від надання їх в суді), оскільки знайомий із ними особисто, знає де вони проживають, які місця відвідують та їх соціальні зв?язки; вчинити інше кримінальне правопорушення подібного характеру, оскільки ОСОБА_4 раніше вже судимий за майнові злочини, у період не погашеної судимості продовжив свою злочинну діяльність, тому схильний до вчинення подібних дій у подальшому. Вищевказані обставини свідчать про наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою. Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік і стан здоров?я, а також те, що він офіційно не працевлаштований, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та маючи не погашену судимість вчинив тяжкий злочин проти потерпілої ОСОБА_6 та застосував при цьому фізичне насильство щодо неї, що не є небезпечним для життя та здоров?я, тому застосування більш м?якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не перешкоджатиме йому здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5, ст. 177 КПК України, не гарантуватиме виконання покладених на нього обов?язків та не забезпечать дотримання розумних строків досудового розслідування. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню підозрюваного (обвинуваченого) від суду. Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований до підозрюваного (обвинуваченого) у зв?язку із тим, що він офіційно не працевлаштований, джерел доходів не має, отже, об?єктивно не зможе виконати вказаний запобіжний захід. Запобіжний захід у виді особистої поруки не може бути застосований, оскільки відсутні особи, яких би слідчий суддя, суд вважав такими, що заслуговують на довіру, та виявили бажання поручитися за виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього обов?язків. Запобіжний захід у виді особистого зобов?язання не зможе унеможливити настанню таких ризиків, як ухиленню підозрюваного (обвинуваченого) від суду. Тому просить продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів; з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.

Потерпіла ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтримала прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення до судового розгляду даного кримінального провадження, однак заперечував з приводу клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечував з приводу призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, щодо складання досудової доповіді відносно обвинуваченого заперечив, оскільки покарання за ч. 4 ст. 186 КК України не підпадає під складання досудової доповіді; щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області. Підстав для закриття даного кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

Тому суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню одноособово суддею.

З урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження судовий розгляд даного кримінального провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

В частині п`ятій статті 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В частині четвертій статті 314-1 КПК України визначені випадки, коли досудова доповідь не складається.

Оскільки злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до тяжкого злочину, нижня межа санкції якого перевищує п`ять років позбавлення волі, тому суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання представника уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 , а відтак клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

В частині третій статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Тиврівський районний суд Вінницької області ухвалою від 18.11.2024 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосував запобіжний захід тримання під вартою.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та усне клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує, що що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до тяжкого злочину, розгляд кримінального провадження ще не розпочинався, тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілу та свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися. Крім того, обвинувачений неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, непрацевлаштований, постійного заробітку не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, особу обвинуваченого ОСОБА_4 ,обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені статтею 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, враховуючи положення частини шостої статті 176 КПК України, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не установлено.

Стороною захисту не доведено, що наведені прокурором ризики відпали та обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В частині першій статті 182 КПК України визначено, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинений із застосуванням насильства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків переховування від суду під тиском можливого відбування покарання, з метою запобігання спроби вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість злочину, відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, останньому доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, без визначення розміру застави, тому письмове клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні усного клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314, 315, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.11.2024 за № 0000960, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та провести його одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області в залі судових засідань о 10 год 00 хв 20 січня 2025 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора щодо зобов`язання представника уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Письмове клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 13 березня 2025 року, без визначення розміру застави.

Усне клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДЯ