ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/800/24
провадження № 1-кп/691/192/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (участь в режимі відеоконференції з Державної установи "Південноукраїнська ВК-83" Миколаївської області), розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище кримінальне провадження № 0000110 відомості 28.06.2024 внесені до ЄРДР, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна, Попаснянського району, Луганської області, громадянин України, українець, із середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.03.2024 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 296 КК України, з урахуванням вироку Черкаського апеляційного суду від 11.10.2024 року до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

УСТАНОВИВ:

28 червня 2024 року близько 10 год 15 хв дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 у кімнаті прийому громадян та кімнаті проведення слідчих дій адміністративної будівлі сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, м. Городище, вул. Миру, 77, складався протокол АЗ № 174554 про адміністративне затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з виконанням постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 03.08.2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП і накладенням на нього адміністративного арешту строком 5 діб, термін якого буде рахуватися з моменту затримання.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на пошкодження офіційного документа, ОСОБА_5 28 червня 2024 року близько 10 год 25 хв, перебуваючи у кімнаті прийому громадян та кімнаті проведення слідчих дій адміністративної будівлі сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, м. Городище, вул. Миру, 77, будучи незгідним щодо складання відносно нього протоколу АЗ № 174554 про адміністративне затримання за ст. 173 КУпАП, який складався дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з метою пошкодження офіційних документів та уникнення адміністративного затримання та відповідно і адміністративної відповідальності, умисно пошкодив офіційний документ, розірвавши протокол АЗ № 174554 про адміністративне затримання за ст. 173 КУпАП на сім частин, привівши вищевказаний офіційний документ у стан, який перешкоджає його подальше використання за цільовим призначенням та унеможливлює здійснити адміністративне затримання ОСОБА_5 .

Такі умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, - умисне пошкодження офіційного документа, вчинене в особистих інтересах.

Завданнями кримінального провадження, згідно статті 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав пояснення аналогічні змісту обвинувального акту. Вину у вчиненому кримінальному проступку за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме в умисному пошкодженні протоколу затримання, визнав повністю. Суду показав, що 28.06.2024 року на виконання постанови суду про адміністративний арешт його затримали працівники поліції та намагалися вручити протокол затримання, який він розірвав.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого ним діяння, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, вивчення матеріалів кримінального провадження (доказів), що зібрані слідством на доведеність його вини є недоцільним, вину за ч. 1 ст. 357 КК України за обставин, що викладені в обвинувальному акті, визнає повністю, не заперечує щодо спрощеного судового розгляду обвинувального акту.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, заперечень не має, справу можливо розглянути в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обовязку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобовязує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого та розумінні ним змісту обставин події, за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження, з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежено їх дослідження: допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, що стосуються особи обвинуваченого і вирішення процесуальних питань, речових доказів. При цьому, судом роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ухвалюючи вирок на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мало місце.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України (умисне пошкодження офіційного документа, вчинене в особистих інтересах), доведена поза розумним сумнівом.

Суд, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує, положення частин 2, 3 статті 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність; вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів); практику ЄСПЛ (Європейський суд у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним).

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його помякшують і обтяжують.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, його наслідки, та приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття та відсутність обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його негативну характеристику за місцем проживання, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності та є судимий.

Так, із матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений 14.03.2024 року вироком Городищенського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 296 КК України, який 11 жовтня 2024 року скасований вироком Черкаського апеляційного суду в частині призначеного покарання, та призначено покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Відповідно до частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень, що викладені в абзаці 1 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного покарання чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після оголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена також і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа № 511/37/16-к).

Суд також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, в якій зазначено, що при визначені того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і вважає за доцільне та обирає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, у виді обмеження волі, із застосуванням ст. 72 КК України, ч. 1 ст. 71 КК України щодо остаточної міри покарання.

На думку суду, таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речового доказу суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 2, 7 - 9, 17, 100, 349 ч. 3, 369, 373, 376, 392, 394 ч. 2, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, з урахуванням співвідношення, встановленого ч. 1 ст. 72 КК України, частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 14.03.2024 року, з урахуванням вироку Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року, та визначити ОСОБА_5 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання цим вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Речовий доказ, пошкоджений протокол АЗ №174554 про адміністративне затримання ОСОБА_5 за ст. 173 КУпАП, який упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження, по яким необхідно прийняти рішення, та процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1