Справа № 638/5088/25
Провадження №1-кп/638/1471/25

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000062 від 28.01.2025 з обвинувальним актом та укладеною угодою про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженим у м. Харкові, громадянином України, росіянином, з вищою освітою, не одруженим, не працюючим, пенсіонером за віком, не військовозобов`язаним, раніше не судимим, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 436-2 ч. 2 КК України, -

за участю :

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

21.03.2025 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження №0000062 від 28.01.2025 з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 436-2 ч. 2 КК України.

08.04.2025 у підготовчому судового засіданні сторони судового провадження надали суду укладену угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню №0000062 від 28.01.2025, міжпрокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Обвинувальним актом, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 436-2 ч. 2 КК України, в тому що він скоїв вказане умисне кримінальне правопорушення-злочин при наступних обставинах :

Положеннями Основного Закону України, яким є Конституція України передбачено, що Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Однак, діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі - рф) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС рф на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу президента рф військовослужбовці Збройних Сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ зі змінами), у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з 05 години 30 хвилин введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04:00 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, у період часу не пізніше 29 жовтня 2024 року, більш точну дату в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, перебував у м. Харкові, де у нього виник злочинний умисел, направлений на виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії рф проти України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 29 жовтня 2024 року, перебуваючи за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , використовуючи власний комп`ютер із системним блоком, в якому установлено 2 (два) жорстких диски марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAT30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, маючи авторизацію на своїй персональній сторінці у соціальній мережі (мовою оригіналу) «ВКонтакте» під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_8 » (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), здійснив розміщення документу у вигляді «PDF» файлу, в якому надрукований текстовий матеріал, серед якого (мовою оригіналу) :

- «История про позитивные изменения в рамках СВО - это история про мобилизацию. Но не мобилизацию промышленности и даже не мобилизацию общества. Это история про мобилизацию устройства. Мы говорим про русских, о том, что защита русских - это священная высокая миссия специально военной операции. Всё правильно, вопросов нет»;

- «Мы говорим о том, что СВО была направлена на защиту русских, защиту нашей тысячелетней истории. В таком случае надо легализовать этот процесс, придать этому официально осознанный импульс»;

та який став доступний для ознайомлення та прочитання невизначеній кількості людей.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення комплексної судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 1615 від 20.12.2024, встановлено, що у вищезазначеному текстовому матеріалі, що розміщений обвинуваченим ОСОБА_4 на своїй персональній сторінці в соціальній мережі (мовою оригіналу) «ВКонтакте» під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_8 » (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), містяться висловлювання з лінгвальними ознаками виправдовування збройної агресії рф проти України.

За наведених обставин, обвинувачений ОСОБА_4 , виклавши на своїй персональній сторінці під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_8 » у соціальній мережі (мовою оригіналу) «ВКонтакте» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вищезазначений документ у вигляді «PDF» файлу, в якому надрукований текстовий матеріал, здійснив виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році та яка триває до теперішнього часу.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , за наведених обставин, своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ст. 436-2 ч. 2 КК України, тобто виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Під час досудового розслідування досягнуто угоди між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

Так 19.03.2025 прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якої на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000062 від 28.01.2025 з одного боку, та обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Дана угода укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Погоджена сторонами угода містить наступні положення :

Обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні, при вищевказаних обставинах, які викладені в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, кримінального правопорушення-злочину, передбаченогост. 436-2 ч. 2 КК України, тобто у виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнає повністю та зобов`язується без застережливо визнати обвинувачення у вказаному обсязі у судовому засіданні.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання за ст. 436-2 ч. 2 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, з застосуванням приписів ст.ст. 75, 76 КК України, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням судом іспитового строку з покладенням відповідних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 дає згоду на застосування узгодженого цією угодою покарання, у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, з застосуванням приписів ст.ст. 75, 76 КК України.

Сторони усвідомлюють та розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

- для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України.

- для обвинуваченої - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та зрозумілі підстави оскарження обвинувального вироку, в разу затвердження угода про визнання винуватості в апеляційному порядку, які визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, які визначені в п.1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Також обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено та зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, подання клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є

підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1

КК України.

Суд визнає вказані положення угоди таким, що відповідають вимогам ст. 65 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч. 4 ст. 474 КПК України щодо його права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення-злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має при цьому певні права, визначені цією ж статтею; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом роз`яснені прокурору наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , які підтвердили суду, що їм зрозумілий зміст роз`яснених судом наведених вище норм та вони просять суд затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості, перевіривши матеріали провадження, угоду, що укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468-470, 472 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність її затвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення-злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою похилого віку, не працездатний, є пенсіонером за віком, раніше кримінальних правопорушень не вчиняв та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні сімейні та соціальні зв`язки, за місцем мешкання характеризується посередньо, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, а також, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину - щире каяття.

Крім того, судом також враховується та обставина, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 наслідків, які могли бути віднесені до категорії тяжких не настали, матеріальна шкода не заподіяна.

Протиправні діяння обвинуваченого ОСОБА_4 були зумовлені саме вказаними обставинами та не носили систематичний характер.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, які відповідно до приписів ст. 67 КК України обтяжують його покарання, судом встановлено не було.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами судового провадження покарання, у межах санкцій ст. 436-2 ч. 2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний зазначений в угоді про визнання винуватості строк.

Однак, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги вищевказані обставини вчинення злочину, те що обвинувачений раніше не засуджувався та до кримінальної відповідальності не притягувався, дані які характеризують його особу, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, наявність постійного місця мешкання, міцних сімейних та родинних зв`язків, обставин вчинення інкримінованого злочину, наслідки протиправної діяльності обвинуваченого, ступень вини, злочинної участі та характер протиправних дій у вчиненні інкримінованого злочину, його відношення до скоєного, відсутності розміру заподіяної шкоди, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без ізоляції його від суспільства, з застосування до нього приписів ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановленням максимального розміру іспитового строку та покладанням відповідних обов`язків, передбачених приписами ст. 76 КК України.

При призначенні покарання, у відповідності до санкції ч. 2 ст. 436-2 КК України, передбачена можливість застосування додаткового покарання у виді конфіскації належного засудженому майна.

Суд вважає за можливе у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації належного йому майна, виходячи з обставин вчиненого кримінального правопорушення-злочину та його наслідків, ступеня злочинної участі у вчиненні зазначеного злочину, даних про його особу, відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Крім того, суд вважає, що додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді конфіскації майна, яке є його власністю, не підлягає застосуванню, так як відповідно до приписів ст. 77 КК України та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) як обов`язкове, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, не застосовується, оскільки ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 на час судового провадження не обирався.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

При проведенні комплексної судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, експертами державної спеціалізованої установи-Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса» Полтавське відділення були витрачені кошти в сумі 9087 гривен 36 копійок, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.

Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 10.02.2025, з метою збереження речових доказів, було накладено арешт на належне обвинуваченому ОСОБА_4 майно, а саме на : мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7», із сім картками оператора «Лайфселл» та оператора «Київстар»; 2 (два) жорсткі диски, марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAТ30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, які були вилучені у Проскурніна під час проведення обшуку в його квартирі.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що вказаний мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7» з картками мобільних операторів не відповідає ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, про що наголошувалось як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Приймаючи до уваги, що санкція ст. 436-2 ч. 2 КК України, як додаткову міру покарання не передбачає обов`язкову конфіскацію майна, крім того, вказане майно - мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7» та картки мобільних операторів, не відповідає ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, як таке, що підлягає спеціальної конфіскації, тому арешт вказаного майна, накладений на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, підлягає скасуванню, з повернення майна власнику за належністю.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 10.02.2025 з метою забезпечення збереження речових доказів, було накладено арешт на належні ОСОБА_4 та вилучені під час проведення обшуку (два) жорсткі диски, марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAТ30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, які ним використовувалися як знаряддя вчинення інкримінованого злочину.

Суд вважає, що зазначене майно - (два) жорсткі диски, марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAТ30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, відповідають ознакам майна, визначеним в ч. 1 ст. 96-2 КК України, а тому підлягає спеціальної конфіскації на користь держави.

Речові докази, які зберігаються у камері схову речових доказів у СВ УСБУ в Х/О : мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7», із сім картками оператора «Лайфселл» та оператора «Київстар», - підлягає поверненню за належністю ОСОБА_4 ; (два) жорсткі диски, марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAТ30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, - підлягають спеціальній конфіскації на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 ч. 1 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 березня 2025 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000062 від 28.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 436-2 ч. 2 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 436-2 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання на підставі цього закону у виді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_4 , на час судового розгляду, не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 9087 гривен 36 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 10.02.2025 на належний засудженому ОСОБА_4 мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7», із сім картками оператора «Лайфселл» та оператора «Київстар».

Речові докази, які зберігаються у камері схову речових доказів у СВ УСБУ в Х/О : мобільний телефон ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A7», із сім картками оператора «Лайфселл» та оператора «Київстар», - повернути за належністю засудженому ОСОБА_4 ; (два) жорсткі диски, марки «WESTERN Digital» модель «WD1600AAJS», s/n: WCAТ30147492 та марки «WESTERN Digital» модель «WD10EADX», s/n: WCAV5S839583, - конфіскувати на користь держави.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч. 4 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1