Провадження № 1-кп/953/565/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001542 від 06.10.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований і фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.12.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. ст. 69, 75 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

-24.09.2024 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102 ІХ, який неодноразово продовжувався і триває донині, вчинив закінчений замах на грабіж за таких обставин.

05.10.2024 о 14 год. 44 хв. ОСОБА_5 на зупинці міського транспорту, розташованій поряд із будинком по вул. Гвардійців Широніців, 111 у м. Харкові, побачив потерпілого ОСОБА_6 , який був непритомний у зв`язку з раптовим погіршенням стану здоров?я. У цей час обвинувачений побачив біля потерпілого сумку коричневого кольору з особистими речами, і в нього раптово виник умисел протиправно заволодіти чужим майном.

Реалізуючи зазначений умисел і вважаючи свої дії непомітними для інших осіб, ОСОБА_5 наблизився до потерпілого, відкрив сумку і дістав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A05» моделі «SM-A055F/DS», 64 гб., вартістю згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 8452 від 30.10.2024 року 3 149,25 грн., що належить ОСОБА_6 .

У цей час викрадення ОСОБА_5 майна потерпілого виявили свідки правопорушення. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачений, усвідомлюючи, що його дії набули відкритого характеру, намагався втекти з місця події з викраденим майном, незважаючи на вигуки очевидців. Проте його зупинив один із свідків, і ОСОБА_5 змушений був віддати телефон. Отже, обвинуваченийвиконав усі дії, які вважав необхідними для протиправного заволодіння майном ОСОБА_6 , однак обернути викрадене на свою користь не зміг з причин, що не залежали від його волі.

За таких обставин ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на грабіж відкрите викрадення чужого майна вартістю 3 149,25 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і дав суду такі свідчення. В один із днів на початку жовтня 2024 року, можливо, 5-ого числа, він у денний час знаходився на зупинці громадського транспорту і побачив раніше незнайомого чоловіка, котрий лежав на землі. Обвинуваченому здалося, що він був нетверезим і спав. Побачивши біля чоловіка сумку і припустивши, що у ній може бути щось цінне, ОСОБА_5 вирішив таємно викрасти матеріальні цінності. З цією метою він дочекався, доки поряд не залишиться людей, підійшов до потерпілого, відкрив сумку, взяв звідти телефон і пішов із зупинки. Однак після цього за ОСОБА_5 побіг чоловік, котрий наздогнав його і схопив під руку. Обвинувачений одразу кинув телефон на землю і попрохав не викликати поліцію. У цей час до них підійшла інша очевидиця події ОСОБА_7 , а чоловік, який його зупинив, вирушив у своїх справах. Він, ОСОБА_5 , ще певний час постояв поряд із ОСОБА_7 і покинув місце події. Наступного дня його затримали працівники поліції.

Потерпілий ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні повідомив суду такі обставини. В один із днів жовтня 2024 року він був у місті у своїх справах, їхав у тролейбусі, і вийшов на зупинці по вул. Гвардійців Широнінців, 111. Потерпілому раптово стало зле і він присів, після чого був провал у пам`яті. Таке з ним періодично трапляється після контузії, отриманої під час участі в антитерористичній операції у 2014 році. Отямився хвилин через 25 у кареті швидкої медичної допомоги. Тоді працівник поліції повідомив ОСОБА_6 , що у нього було викрадено мобільний телефон, але його одразу ж повернули. Того ж дня потерпілий від поліцейського отримав свій ґаджет і довідався, що крадія помітила жінка очевидиця і покликала на допомогу, після цього один з перехожих наздогнав його і забрав телефон. Через кілька днів ОСОБА_6 викликали до Харківського районного управління поліції № 1 для участі у слідчих діях і оформлення документів. Сам момент викрадення його майна потерпілий не пам`ятає, оскільки був непритомний. Матеріальних претензій до ОСОБА_5 ОСОБА_6 не має, оскільки телефон йому одразу було повернено і реальної шкоди не завдано, просить призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала суду такі показання. В один із днів на початку жовтня 2024 року, коли вона була у магазині навпроти зупинки громадського транспорту по вул. Гвардійців Широнінців, зайшла жінка і повідомила, що чоловікові на зупинці стало погано. Свідок зібралася викликати швидку медичну допомогу, в цей час до непритомної людини на зупинці підійшов ОСОБА_5 , і ОСОБА_7 спочатку подумала, що він має намір надати потерпілому допомогу. Проте потім свідок побачила з магазину, що обвинувачений дістав у чоловіка із сумки телефон, поклав собі у кишеню та пішов. Вона одразу вибігла до зупинки, гукнула до перехожих, привертаючи увагу до крадіжки, після чого молодий хлопець наздогнав ОСОБА_5 . Обвинувачений одразу кинув телефон на землю, а ОСОБА_7 у подальшому віддала ґаджет працівникам поліції. Свідок підтвердила, що у залі суду впевнено впізнає ОСОБА_5 як чоловіка, котрий викрав у потерпілого телефон за наведених нею обставин. ОСОБА_7 переконана, що виявлення протиправних дій і переслідування обвинуваченого свідками на місці події було очевидним для ОСОБА_5 , оскільки вона йому голосно кричала. Проте обвинувачений намагався втекти з викраденим телефоном, доки його не наздогнав один із перехожих.

Показання обвинуваченого, потерпілого та свідка узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, протоколом огляду місця події від 09.10.2024 року з фототаблицями задокументовано розташування на місцевості і зовнішні ознаки місця події зупинки громадського транспорту по вул. Гвардійців Широнінців, 111 у м. Харкові.

У протоколі огляду предмета від 06.10.2024 року з фототаблицями зафіксовано ідентифікуючі ознаки предмета кримінального правопорушення мобільного телефона, добровільно наданого для огляду потерпілим ОСОБА_6 . Згідно із протоколом об`єктом огляду є мобільний телефон у двосторонньому чохлі синього кольору без маркувань, з корпусом оливкового кольору, марки ««Samsung»; на зворотній стороні телефона наявна наліпка з написами: «SM-A055F/DS 64 гб», «зроблено у Китаї, радіотелефон систем стільникового зв`язку», S/NR94X806WJZV, IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 . Потерпілий, ознайомившись зі змістом протоколу, у судовому засіданні підтвердив, що у ході слідчої дії оглядався телефон, викрадений за наведених у його свідченнях обставин.

Згідно із протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідки впізнали ОСОБА_5 :

- ОСОБА_7 як чоловіка, який дістав у людини з сумки мобільний телефон на зупинці громадського транспорту, якому вона після цього кричала зупинитися і який у подальшому викинув телефон на землю та втік;

- ОСОБА_8 як чоловіка, якого 05.10.2024 року затримав перехожий поблизу будинку № 111 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові і який у подальшому дістав мобільний телефон, викинув його і втік;

- ОСОБА_9 як чоловіка, що 05.10.2024 року стояв поруч із жінкою поблизу будинку № 111 по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові, дістав з кишені предмет, схожий на мобільний телефон, кинув його на землю і побіг з місця події.

У ході слідчого експерименту, проведеного з дотриманням вимог ст. ст. 104, 223, 240 КПК України, за участю захисника і понятих, ОСОБА_5 у процесуальному статусі підозрюваного повідомив і продемонстрував на місці спосіб вчинення ним кримінального правопорушення. Зокрема, пояснив, що 05.10.2024 року вдень він, стоячи на зупинці громадського транспорту, побачив раніше незнайомого чоловіка, який лежав на землі. Дочекавшись, коли людей на зупинці стане менше, він підійшов до непритомного чоловіка, дістав у нього з сумки мобільний телефон і намагався залишити місце події. Проте коли відійшов від зупинки метрів на 15, очевидці його зупинили, після чого ОСОБА_5 , дочекавшись вдалого моменту, кинув ґаджет на землю і втік.

Під час дослідження протоколу слідчого експерименту у судовому засіданні обвинувачений підтвердив достовірність відомостей, наведених у цьому документі. Зазначив, що свідчення у ході відповідної процесуальної дії давав самостійно, добровільно, власноруч підписав протокол, і жодного насильства, тиску чи інших недозволених методів досудового розслідування щодо нього не застосовувалося.

Згідно із протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 потерпілий під час слідчої дії надав пояснення, за змістом аналогічні його свідченням у судовому засіданні. Зокрема, повідомив, що 05.10.2024 року вдень, коли він на вул. Гвардійців Широнінців вийшов з тролейбуса, йому стало зле і він присів, після чого знепритомнів. Коли прийшов до тями, побачив поряд працівників швидкої медичної допомоги. Під час цих подій у нього при собі була сумка, у якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A05» з корпусом оливкового кольору у чохлі синього кольору. У подальшому потерпілий зі слів очевидців дізнався, що коли він був непритомний, невідомий чоловік дістав у нього з сумки цей телефон.

Свідок ОСОБА_7 у ході слідчого експерименту дала пояснення, за змістом аналогічні її показанням у судовому засіданні, конкретизуючи окремі деталі, які на той час пам`ятала краще. Зокрема, свідок зазначала, що 05.10.2024 року приблизно о 15 16 год. вона перебувала у крамниці навпроти зупинки громадського транспорту, розташованої по вул. Гвардійців Широнінців у м. Харкові. У цей час свідок з магазину побачила, що чоловікові на зупинці стало погано, він присів і знепритомнів. ОСОБА_7 вирішила вийти з крамниці, щоб надати людині допомогу. У цей час вона побачила, як до потерпілого підійшов чоловік. Спочатку свідок подумала, що той хоче надати людині допомогу. Проте чоловік озирнувся і заліз рукою у сумку, що була при потерпілому. У цей час ОСОБА_7 вибігла з крамниці та, перебігаючи дорогу, стала голосно кричати: «Зупиніть крадія!». Злодій побіг у напрямку будинку №111 по вул. Гвардійців Широнінців, а вона кричала йому зупинитися, намагаючись також привернути увагу оточуючих. Чоловік, який поруч гуляв із дитиною, відгукнувся, наздогнав і затримав крадія. Підійшовши до них, ОСОБА_7 викликала поліцію і залишилася поряд. Перехожий, котрий затримав правопорушника, через кілька хвилин пішов у своїх справах. Чоловік, який викрав телефон, просив не повідомляти про це правоохоронні органи. Він кинув ґаджет на землю і втік з місця події. Свідок підняла телефон і на зупинці громадського транспорту віддала його працівникам швидкої медичної допомоги, які на той час були поряд із потерпілим.

Керуючись вимогами ст. 94 КПК України, суд оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності у своїй сукупності для визнання обвинувачення доведеним.

Відповідно до ст. 85 зазначеного вище Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Критерієм допустимості доказів згідно з ч.1 ст. 86 КПК України є отримання його у порядку, встановленому цим Кодексом.

Показання обвинуваченого, потерпілого, свідка і наведені вище письмові докази суд вважає належними, оскільки вони підтверджують обставини, які належать до предмета доказування у цьому кримінальному провадженні факт викрадення обвинуваченим майна потерпілого, час, місце, спосіб скоєння цього злочину, а також ідентифікуючі ознаки предмета кримінального правопорушення. За результатами розгляду справи суд не встановив порушень установленої законом процедури одержання таких доказів, і сторона захисту на відповідні обставини не посилалася. Виходячи з викладеного зазначені засоби доказування суд визнає допустимими.

За результатами аналізу й оцінки показань свідка ОСОБА_7 , у тому числі в ході слідчого експерименту, у сукупності і взаємозв`язку зі свідченнями самого обвинуваченого й іншими дослідженими у судовому засіданні доказами суд вважає доведеним відкритий характер викрадення обвинуваченим майна ОСОБА_6 . Зокрема, свідок ОСОБА_7 стверджувала, що виявивши заволодіння ОСОБА_5 мобільним телефоном, вона бігла за обвинуваченим і голосно кричала, щоб зупинити його і привернути увагу оточуючих, і це вочевидь чув ОСОБА_5 , як і очевидці події. Незважаючи на вигуки і переслідування його, обвинувачений продовжував тікати з викраденим майном, доки його не наздогнав і не затримав один із перехожих. Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив достовірність зазначених показань свідка.

Крім цього, перед допитом ОСОБА_7 у судовому засіданні суд з`ясовував її стосунки з обвинуваченим і встановив, що до події злочину свідок із ОСОБА_5 знайома не була. Дані, з`ясовані у ході судового розгляду, не свідчать про наявність у ОСОБА_7 будь-яких мотивів для обмови обвинуваченого і не дають підстав для обґрунтованої недовіри її показанням

Встановлені у результаті судового розгляду обставини свідчать про те, що спочатку ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном непритомного потерпілого, вважаючи свої дії непомітними для інших осіб. Проте коли він з викраденим майном намагався залишити місце злочину, дії обвинуваченого були виявлені свідками. Викриття його протиправної поведінки на місці події стало очевидним для ОСОБА_5 , однак незважаючи на це він намагався втекти з викраденим ґаджетом аж до припинення його дій сторонньою особою.

Отже, дії обвинуваченого, спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_6 , були розпочаті як крадіжка, проте у подальшому набули відкритого характеру і тому підлягають кваліфікації як грабіж. Наведений підхід узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанови від 04.05.2024 року у справі № 750/8641/20; від 15.06.2023 року у справі № 588/640/16-к; від 25.06.2024 року у справі № 639/2852/22; від 26.09.2024 року у справі № 752/4667/22).

Злочин, передбачений ст. 186 Кк України, вважається закінченим з моменту, коли майно вилучене і винний має реальну, принаймні початкову можливість розпорядитися ним як власним. Як встановлено за результатами судового розгляду, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для реалізації свого наміру протиправно заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_6 . Проте отримати принаймні початкову реальну можливість розпорядитися ним не встиг, оскільки його дії одразу на місці кримінального правопорушення виявили та припинили свідки. Отже, ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Виходячи з наведеного суд, розглянувши справу відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України у межах пред`явленого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому покарання, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким. У контексті вирішення питання про призначення покарання суд бере до уваги і конкретні обставини протиправного діяння: обвинувачений з метою незаконного збагачення скористався безпорадним станом людини, яка знепритомніла внаслідок різкого погіршення стану здоров?я. Водночас кримінальним правопорушенням нікому не завдано фізичної чи моральної шкоди. Не зазнав потерпілий і матеріальних збитків, оскільки викрадений телефон йому було одразу повернуто.

Враховує суд і дані про особу ОСОБА_5 , котрий раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, проти громадського порядку, а також проти власності. Зокрема, ОСОБА_5 раніше було засуджено:

-25.12.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. ст. 69, 75 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

-28.12.2015 року Московським районним судом м. Харкова за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 і ч. 1 ст. 317 КК України, а також на підставі ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

-02.06.2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України і на підставі ч. 4 ст. 70 цього кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнено 05.01.2018 року;

-03.08.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Судимості ОСОБА_5 за вироками від 28.12.2015 року, 02.06.2016 року та 03.08.2022 року погашені відповідно до вимог п. п. 1, 2-1, 7 ч. 1 ст. 89 КК України. Водночас факти попереднього притягнення до кримінальної відповідальності, у сукупності з обставинами цієї справи і даними про засудження обвинуваченого вироком від 24.09.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, демонструють схильність його до протиправної поведінки, у тому числі до вчинення корисливих злочинів, і характеризують особу ОСОБА_5 у плані потенційної суспільної небезпеки.

Суд бере до уваги і дані, що характеризують ОСОБА_5 у загальносоціальному плані. Зокрема, обвинувачений не має негативних характеристик за місцем проживання, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, до затримання не був працевлаштований, страждає на серйозні захворювання.

Як обставини, що пом`якшують покарання, суд відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 66 КК України враховує повне визнання ОСОБА_5 своєї провини і щире каяття.

Як обставину, що обтяжує покарання, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України враховує рецидив злочину. Адже судимість ОСОБА_5 за вироком від 25.12.2014 року, яким його було засуджено за умисний тяжкий злочин до покарання у виді позбавлення волі, не погашена у встановленому законом порядку. Зокрема, після звільнення його цим вироком від відбування покарання з випробуванням обвинувачений під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке його було засуджено вироком від 28.12.2015 року. Цим же вироком суд на підставі ст. 71 КК України приєднав до покарання, призначеного за новий злочин, невідбутий захід примусу за попереднім вироком і визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі до реального відбуття. Строк погашення судимості за вироком від 25.12.2014 року згідно з п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України становить шість років з дня відбуття покарання. Після звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі 05.01.2018 року зазначений термін неодноразово переривався вчиненням нових кримінальних правопорушень, а отже, не сплинув.

Разом із тим, засудження ОСОБА_5 за вироком від 24.09.2024 року у цій справі не утворює рецидиву злочинної діяльності. У розумінні ст. 34 КК України рецидивом визнається вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Як унормовано ч. 1 ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок відповідно до частини 2 цієї ж статті набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Строк апеляційного оскарження вироку суду, як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, становить тридцять днів з дня його проголошення.

На час вчинення злочину, за який ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності у цій справі станом на 05.10.2024 року строк апеляційного оскарження вироку від 24.09.2024 року не сплинув. Отже, на той час обвинувачений не мав судимості за наведеним вироком.

З огляду на систематичність злочинної діяльності ОСОБА_5 , вчинення ним нового тяжкого корисливого злочину під час іспитового строку, встановленого вироком від 24.09.2024 року, конкретні обставини цього діяння, суд не знаходить обставин, які б істотно знижували тяжкість кримінального правопорушення і давали підстави для застосування ст. ст. 69 і 75 КК України.

Разом із тим, суд обирає ОСОБА_5 захід примусу з урахуванням вимог ст. 68 КК України. Згідно з частиною 1 цієї статті при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 6567 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Оскільки обвинувачений вчинив замах на злочин, суд визначає йому строк заходу примусу на підставі ч. 3 ст. 68 КК України. Зазначена правова норма має імперативний характер, є безальтернативною і підлягає безумовному застосуванню незалежно від тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також мінімальних меж санкції статті (частини статті) кримінального закону, що встановлює відповідальність за кримінальне правопорушення.

Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України встановлено максимальний строк покарання у виді позбавлення волі десять років. Отже термін покарання за замах на цей злочин не може перевищувати 6 років 8 місяців. Хоча і наведений строк є меншим за мінімальну межу санкції відповідної частини статті, суд визначає його на підставі ч. 3 ст. 68 КК України як спеціальної норми кримінального права без посилання на ст. 69 цього Кодексу.

Відповідний захід примусу суд вважає пропорційним, співмірним характеру і тяжкості незакінченого злочину, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У ході судового розгляду було встановлено, що Московський районний суд м. Харкова вироком від 24.09.2024 року засудив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалість 1 рік.

Обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке він притягується до кримінальної відповідальності у цій справі, під час іспитового строку.

Отже, за правилами ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України суд частково приєднує до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутий захід примусу за вироком від 24.09.2024 року. Під час складання покарань за сукупністю вироків суд переводить менш суворе покарання у виді обмеження волі у більш суворе у виді позбавлення волі з розрахунку, визначеного у п. п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.01.2025 року і, з огляду на засудження його цим вироком за вчинення умисного тяжкого злочину до покарання у виді позбавлення волі, підстав для зміни або скасування цього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не знаходить.

Питання скасування арешту майна, який було накладено ухвалою слідчого судді необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення у справі судової товарознавчої експертизи № 8452 від 30.10.2024 року суд на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів в межах даного кримінального провадження суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, і на підставі ч. 3 ст. 68 цього Кодексу призначити покарання у виді позбавленні волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 року з застосуванням положень ч. 1 ст. 72 цього Кодексу і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня ухвалення вироку 30.01.2025 року року.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення починаючи з дня затримання 06.10.2024 року до 29.01.2025 року включно із розрахунку день за день.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: мобільний телефон у двосторонньому чохлі синього кольору без маркувань, у корпусі оливкового кольору, марки ««Samsung», моделі «SM-A055F/DS», 64 гб, IMEI-1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , який передано потерпілому на відповідальне зберігання, залишити потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.10.2024 року.

Стягнути з н ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави понесені судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 8452 від 30.10.2024 року у розмірі 1 514,56 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, котрий тримається під вартою у той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику і прокурору.

Суддя ОСОБА_1