Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 161/11673/20

Провадження № 11-кп/4815/282/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , з відповідними доповненнями і заявленими змінами, та прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000381 від 15.05.2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився, зареєстрований в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, несудимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.7 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.118, ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

- за ст.118 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складення призначених покарань, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрито.

Провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрито.

Арешти, які накладені ухвалами слідчих суддів Луцького міськрайонного суду від 06.11.2018, 08.11.2018, 19.05.2020 на майно, скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 13077 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 6500 грн.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.03.2020 по 20.07.2023 включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 інкримінується вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненому групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї та інших предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 05.11.2018 року, приблизно о 14 год. 20 х., діючи в групі та за попередньою змовою із іншими особами, матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окремі провадження, перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Набережна, 14, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття та нормами моралі, усвідомлюючи присутність інших відвідувачів та службового персоналу кафе і автомийки, використовуючи малозначимий привід для невмотивованого, очевидного для потерпілих та сторонніх осіб протиправного посягання на здоров`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою заподіяти невизначену за своїм умислом шкоду їх здоров`ю, використовуючи вогнепальну зброю, а саме мисливський карабін МКЕ Т94А2 за № НОМЕР_1 із набоями калібру 9х21 мм, заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень - невстановлені предмети для відстрілу гумових куль та гострі предмети з колючо-ріжучими властивостями, які домовились застосовувати заздалегідь, вчинив на ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших присутніх в кафе осіб напад шляхом здійснення пострілів із вищевказаного мисливського карабіну, невстановлених предметів для відстрілу гумових куль та завдання ударів гострими предметами з колючо-ріжучими властивостями, таким чином виявивши своє зневажливе ставлення до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, що виразилося в безпричинному нахабному поводженні, пошкодженні майна закладу, зухвальстві, поєднаному із насильством, що спричинило присутнім в кафе тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, чим порушили спокійний відпочинок даних осіб, тривале припинення роботи закладу громадського харчування кафе та автомобільної мийки «П`ять зірок», спричинивши істотну шкоду особистим та суспільним інтересам, а також майнову шкоду приватному підприємцю ОСОБА_9 .

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №859 від 07.12.2018 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням правої долі печінки та внутрішньочеревною кровотечею, та легкі тілесні ушкодження у вигляді садна правої половини грудної клітки; ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи №860 від 07.12.2018 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці лівого суглобового паростка без зміщення, закритого перелому поперечного відростка другого поперекового хребця, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до середнього ступеня тяжкості, оскільки для їх загоєння необхідний час не більше двадцяти однієї доби, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, рани на тім`яній ділянці голови справа, на задній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці лівого передпліччя, рани по задній поверхні лівого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування та загоєння необхідний час більше шести діб, множинних саден та підшкірних гематом в ділянці обличчя зліва, лівої вушної раковини, субкон`юнктевидального крововиливу на лівому очному яблуку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінувалося умисне вбивство з хуліганських мотивів, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.115 КК України.

ОСОБА_7 05.11.2018 року, приблизно о 14 год. 20 хв., під час вчинення хуліганських дій із іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділені в окремі провадження, перебуваючи в приміщенні кафе «П`ять зірок», що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Набережна, 14, після отримання ОСОБА_14 вогнепального поранення та пострілу в нього в область грудної клітки, захищаючи свої та свідка ОСОБА_14 охоронювані законом права та інтереси, перевищив межі необхідної оборони та застосував вогнепальну зброю, а саме мисливський карабін МКЕ Т94А2 за № НОМЕР_1 , з якого, здійснивши попереджувальний постріл в сторону потерпілого ОСОБА_15 , здійснив наступний постріл в ОСОБА_15 , чим заподіяв йому згідно висновку судово-медичної експертизи №588 від 14.01.2019 тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітки зліва, що проникає в грудну порожнину, пошкодження четвертого ребра зліва з дефектом кісткової тканини, наскрізного поранення кардіального краю верхньої долі лівої легені, наскрізного поранення перікарду, наскрізного проникаючого поранення обох пересердь серця, наскрізного поранення нижнього краю, нижньої долі правої легені, багатоуламкового зламу сьомого ребра справа, рани грудної клітки справа, гемопневмотораксу, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та які в даному конкретному випадку викликали смерть ОСОБА_15 .

Такими своїми діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_15 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту і в зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання.

За вироком суду, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися в умисному вбивстві, вчиненому при перевищенні меж необхідної оборони, вчинив злочин, передбачений ст.118 КК України, а тому перекваліфікував його дії з п.7 ч.2 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність того, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї та інших предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство), вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України.

При цьому, суд виключив з обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України посилання про те, що хуліганські дії були спрямовані і щодо ОСОБА_15 , оскільки вбивство останнього було вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а належних і допустимих доказів того, що інші особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вчинили протиправні дії щодо ОСОБА_15 стороною обвинувачення не надано.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що виходячи з наданих суду першої інстанції показань обвинуваченого, жодних хуліганських дій останнім 05.11.2018 року не здійснено, що спростовує висновки суду про наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 не усвідомлював, і не міг усвідомлювати того, що в нього та ОСОБА_14 були здійснені постріли з травматичної зброї.

На думку захисника, усе вказує на те, що в момент здійснення ОСОБА_7 пострілу із мисливського нарізного карабіну, в останнього виникло гарантоване ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 55 Конституції України право будь-яким не забороненим законом способом захищатись від протиправного посягання.

Вважає, що ОСОБА_7 правомірно діяв у межах необхідної оборони, що виключає його злочинність діяння та кримінальну відповідальність.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ст. 118, ч.4 ст. 296 КК України скасувати. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ст. 118, ч.4 ст. 296 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі покликається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого і тяжкості кримінальних правопорушень.

Вказує, що суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 фактично лише на підставі показань самого обвинуваченого. Послався вибірково на показання свідків та окремі докази, не надавши при цьому відповідної оцінки всім дослідженим в судовому засіданні доказам, та не співставивши їх з точки зору взаємозв`язку. Судом зроблено висновки, які не гуртуються на матеріалах кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що суд, попри наявність належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 , не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню п.7 ч.2 ст.115 КК України та не притягнув його до відповідальності за даною статтею, що потягло невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що при призначенні покарання ОСОБА_7 необхідно зазначити точну редакцію ст. 118 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення (05.11.2018 року), а саме в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.7 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання: за п.7 ч.2 ст. 115 КК України ? у виді позбавлення волі на строк 11 років, за ч.4 ст. 296 КК України ? у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Дослідити відповідні докази, допитати потерпілу, свідків, обвинуваченого.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню, зокрема, положення ст. 36 КК України щодо необхідної оборони, що виключає протиправність діяння ОСОБА_7 за ст. 118 КК України.

Вказує, що дії ОСОБА_7 щодо інкримінованого злочину за ч.4 ст. 296 КК України обмежились лише захистом ОСОБА_14 та власним самозахистом від пострілів, які здійснював ОСОБА_15 у їх сторону. Будь-яких інших дій, в тому числі до інших осіб, обвинувачений не вчиняв.

Звертає увагу, що обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 у вчиненні хуліганських дій у приміщенні кафе «Пять зірок» в межах кримінального провадження № 0000349 від 21.02.2019 року не знайшло свого підтвердження. Прокурор 24 липня 2024 року дії даних осіб перекваліфіковано з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 396 КК України, тобто заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого та особливо тяжкого злочинів. В подальшому, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року вказані особи звільнені від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо цих учасників події закрито. Така ухвала суду набрала законної сили та не оскаржувалась жодним учасником справи.

На думку захисника, це підтверджує факти, які безпосередньо стосуються кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , а саме, ту обставину, що ні ОСОБА_19 , ні ОСОБА_7 не спровокували конфлікт, котрий відбувся 05 листопада 2018 року у приміщенні кафе «Пять зірок». Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2024 року наголошено на важливості даних обставин.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ст. 118, ч.4 ст. 296 КК України скасувати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ст. 118, ч.4 ст. 296 КК України. Під час розгляду апеляційної скарги дослідити наступні докази: обвинувальний акт від 24.07.2024 року у кримінальному провадженні № 0000349 від 21 лютого 2019 про обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України; ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2024 року в справі № 161/3647/19; довідку про звільнення ОСОБА_7 від 21.06.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї і заявленими в дебатах змінами, просивши призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з відповідними доповненнями і змінами, сторони захисту, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого з доповненнями і змінами до апеляційної скарги та прокурора підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони обвинувачення в порядку ч.3 ст. 404 КПК України проведено часткове судове слідство, в ході якого допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_20 . Присутність інших свідків ( ОСОБА_14 , ОСОБА_21 (на допиті якого прокурор вже 07.04.2025 року і не наполягав), відносно яких судом апеляційної інстанції вжито належних заходів щодо безпосередності дослідження їх показань, стороною обвинувачення не забезпечено.

Так, допитаний в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 з приводу обставин, які мали місце 05.11.2018 року, зокрема, у приміщенні кафе «П`ять зірок» за адресою АДРЕСА_2 показав, що восени 2018 року до нього зателефонував знайомий ОСОБА_22 і запропонував підзаробіток, робота полягала у здійсненні охорони. З цією метою у знайомого в Києві орендував автомобіль «Фольксваген Тоурег», кошти на оренду якого дав ОСОБА_22 . Їдучи, з собою взяв власний карабін. В ОСОБА_23 прибули на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_22 , якому за наявність карабіна в салоні автомобіля не було відомо. Попереду них їхало ще 2 автомобіля, марки «Шкода». Зупинившись біля атомийки, він залишився в автомобілі, згодом вийшов переложити карабін в багажник, в цей момент почув постріл і з карабіном пішов в кафе. Зайшовши в приміщення кафе, побачив обличчям до себе чоловіка, який стріляв в Томаза (свідок ОСОБА_14 ) і наставив на нього зброю, на його прохання опустити зброю і не стріляти, останній не реагував і вистрелив йому в плече. Після чого він не прицільно вистрелив йому в ногу, але чоловік не зупинявся і стріляв в нього і далі, на що він не прицільно вистрелив у його сторону і чоловік впав. Виходив з кафе спиною до виходу, тягнучи ОСОБА_24 , на виході оступився на східцях і неприцільно вистрелив у бік вікна. Томаза поклали в автомобіль «Шкода», а самі з ОСОБА_22 покинули місце пригоди на автомобілі «Фольксваген Тоурег». Повідомив, що того дня був одягнений у джинси і чорну куртку. Не зміг пояснити неспівпадіння вилученої кулі з належної йому куртки з кулями, вилученими в ході огляду місця події. Зазначив, що з карабіна, з моменту його придбання, стріляв вперше 05.11.2018 року. Вказав, що карабін придбав за власні заощадження і частину коштів дав ОСОБА_22 .

Допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_20 з приводу фактичних обставин подій, які мали місце 05.11.2018 року нічого не повідомили. Зазначили, що нічого не бачили, оскільки як тільки почули постріли впали на підлогу, прикривши голову руками. Стосовно наявності зброї у ОСОБА_15 , повідомили, що не бачили, не чули, щоб останній їздив зі зброєю, тому думають, що не було.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вмотивованим є судове рішення, у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Статтею ст. 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення); доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК).

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, правової оцінки доказів і встановлення істини по ньому з прийняття правильного і справедливого рішення.

Разом з тим, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в ситуації яка склалася, обвинувачений ОСОБА_7 , застосовуючи власний мисливський карабін, як єдиний визначений ним спосіб захисту, з огляду на те, що він усвідомлював, або повинен був усвідомлювати про те, що в нього був здійснений постріл з травматичної зброї, вчиняючи дії з метою захисту як своїх охоронюваних законом прав та інтересів, так і інших осіб, в даному випадку ОСОБА_14 , від суспільно небезпечного посягання, перебував в стані необхідної оборони, однак перевищив її межі умисно, заподіявши ОСОБА_15 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту. До такого висновку суд прийшов враховуючи небезпечність посягання та характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 та іншим особам, відсутність намірів та спроб з боку обвинуваченого вчинити будь-які інші дії та застосувати інші способи захисту від суспільно-небезпечного посягання, а обрання єдиного способу захисту шляхом застосування мисливського карабіну. З врахуванням зазначених висновків суд перекваліфікував дії ОСОБА_7 з п.7 ч.2 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Крім того, суд прийшов до висновків, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї та інших предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганство), вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України. При цьому суд виключив з обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України посилання про те, що хуліганські дії були спрямовані і щодо ОСОБА_15 , оскільки вбивство останнього було вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а належних і допустимих доказів того, що інші особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вчинили протиправні дії щодо ОСОБА_15 стороною обвинувачення не надано.

Як вбачається зі змісту вироку, незважаючи на показання допитаних свідків, досліджені письмові докази, суд, фактично, дійшов наведених висновків на підставі показань самого обвинуваченого, не надавши належної оцінки всім дослідженим доказам у даному кримінальному провадженні у їх сукупності та взаємозв`язку.

Судом залишено без будь-якої оцінки показання свідків щодо факту стрілянини ОСОБА_22 при встановлених судом обставинах. Так, свідок ОСОБА_14 , у своїх показаннях зазначив, що «згодом йому хтось сказав, що ОСОБА_22 стріляв зі зброї». З показань свідка ОСОБА_17 , наведених у вироку, також вбачається, що останньому від ОСОБА_16 стало відомо, що стріляв ОСОБА_22 . Свідок ОСОБА_16 у наданих суду першої інстанції показаннях зазначив, що коли відбувся постріл з боку компанії людей, які сиділи в кафе, він почав вибігати до виходу, а в цей час ОСОБА_22 заходив у кафе з чимось замотаним в ганчірці. Допитай судом першої інстанції свідок ОСОБА_18 , зокрема, показав, що хлопці, які були біля «Фольксвагена» направилися в сторону кафе, один з них (колоритний чоловік з великою сивою бородою) тримав в руках якийсь предмет, окутаний в покривало. Свідок ОСОБА_25 показала, що від ОСОБА_22 чула, що ОСОБА_26 сидить не за своє, а нібито через нього, оскільки взяв вину на себе. В показах потерпіла ОСОБА_10 вказала, що зимою 2022 року ОСОБА_22 просив вибачення в неї і в кінці сказав «запам`ятайте, ОСОБА_26 цього не робив».

При цьому суд визнав показання свідків належними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, зазначивши, що певні неточності в показаннях свідків не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість взагальному. Також суд критично, без належного обґрунтування в розрізі детального аналізу показань обвинуваченого, свідків, потерпілої, оцінив записку ОСОБА_22 наступного змісту: «я убил человека на автомойке в Луцке и убиваю сейчас еще одного близкого мне человека, которий сейчас из-за меня задихается в сизо. Не могу с етим жить. Артур брат прости…За все, за что умолял и уговорив взять вину на себя…».

Крім цього, судом першої інстанції залишено поза увагою факт і мета придбання 13.08.2018 року ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, тобто без наявності стабільного заробітку, не будучи мисливцем, мешкаючи на той час в м. Києві, мисливської нарізної зброї карабіна МКЕ Т94А2 № НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю більше 80000 грн., частину з яких дав ОСОБА_22 , дозвіл на право носіння і зберігання якої видано ГУНП в Запорізькій області, який (карабін) вже в листопаді 2018 року вперше був використаний на території Волинської області при встановлених судом обставинах, зокрема, з участю ОСОБА_22 .

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді даного провадження допустив неповноту та однобічність, унаслідок чого лишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Вирок суду не відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки у вироку детально не проаналізовано покази свідків, обвинуваченого, потерпілої, не наведено обґрунтованих висновків щодо їх узгодженості чи неузгодженості з письмовими доказами, а також не наведено належних мотивів відхилення окремих доказів.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення кримінального процесуального закону в силу положень ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вказані недоліки і прийняти рішення по суті апеляційних скарг, оскільки для цього необхідно повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, що можливе лише в умовах розгляду провадження по суті.

Судом апеляційної інстанції надати належну оцінку показанням, зокрема, обвинуваченого у сукупності та взаємозв`язку з усіма доказами у даному провадженні задля виключення будь-якого розумного сумніву щодо їх суперечності з іншими доказами не представилось за можливе з незалежних від суду причин.

В межах часткового судового слідства судом апеляційної інстанції вживались відповідні належні заходи щодо допиту потерпілої ОСОБА_10 , свідка, зокрема, ОСОБА_14 , однак, потерпіла, яка перебуває за кордоном, двічі на відеоконференцзв`язок на виконання ухвали суду апеляційної інстанції не вийшла, свідок в судове засідання не з`явився, його явку стороною обвинувачення не забезпечено.

Відтак, зазначена низка істотних порушень судом першої інстанції, що встановлені під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції є процесуально неприпустимою, оскільки істотно впливає на висновки суду, щодо доведеності обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно вимог ст. 91 КПК України, а тому вирок суду з врахуванням положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України не може залишатись чинним, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторони захисту і сторони обвинувачення підлягають частковому задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційних скарг щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого у інкримінованих кримінальних правопорушеннях та, відповідно, правильності чи неправильності призначеного покарання.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та надати відповідну правову оцінку дослідженим доказам із врахуванням доводів апеляційних скарг, зокрема, і доповнень до апеляційної скарги сторони захисту з долученням копії обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000349 від 21.02.2019 року, затвердженого 24.07.2024 року та копії ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2024 року і в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , з відповідними доповненнями і заявленими змінами, та прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ст.118, ч.4 ст.296 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3