Номер провадження: 11-сс/813/1886/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 05.11.2024 про арешт майна у к/п № 0000101 від 07.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000101 від 07.10.2024 було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та було накладено арешт із забороною користування та розпорядження, на вилучені в ході проведення обшуку 18.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 речі та документи, а саме на довідку до акту МСЕК № 077760 на ім`я ОСОБА_7 ; фотокартки на чоловіка у кількості 4 штук; посвідчення № 2220 на ОСОБА_7 ; візитка на ім`я ОСОБА_11 ; витяг з реєстру № 15178153; візитка на ім`я ОСОБА_12 ; картку «Для виплат» № НОМЕР_1 ; картку «Ощадбанка» № НОМЕР_2 ; картку «Ощадбанка» № НОМЕР_3 ; картку «Vostok» № НОМЕР_4 ; копію листа індивідуальної прогарами реабілітації інваліда№ 2895/3008 на ім`я ОСОБА_7 на 1 аркуші; копію довідки на ОСОБА_7 № 077760 на 1 аркуші; картку «Ощадбанка» № 163649; картку «Універсальна» № 412934; довідку ВЛК № 17/2284 на ім`я ОСОБА_8 на 1 аркуші; копію витягу з наказу № 350-О на ОСОБА_8 на 1 аркуші; копію витягу з наказу № 350-О на ім`я ОСОБА_8 на 1 аркуші; оригінал довідки тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_5 на ОСОБА_7 ; картку обстеження та медичного огляду на ОСОБА_7 на 1 аркуші;- довідки № 10/1655 ВЛК на ім`я ОСОБА_7 у 3-х екземплярах; копію витягу з наказу № 1353-Л від 11.07.2024 у 2-х екземплярах; копію довідки ВЛК № 17/2284 на ім`я ОСОБА_8 , у 2-х екземплярах; лист до ректора ОНМУ № 1305 від 02.07.2024 у 2-х екземплярах; копію довідки № 156 на ОСОБА_8 ; довідку № 02-07/105 на ім`я ОСОБА_8 на 1 аркуші; медичну документація на ОСОБА_7 на 55 аркушах; два КТ знімки на ОСОБА_7 від 11.09.2023 та від 21.07.2024; мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max», з imei-1 НОМЕР_6 та imei-2 НОМЕР_7 з сім-картою НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «Iphone16», ProMax, з imei-1 НОМЕР_9 та imei-2 НОМЕР_10 , з сім-картою НОМЕР_11 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що метою накладення арешту є необхідність збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, окрім того, у вказаному провадженні може виникнути необхідність у проведенні експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, такою, що порушує усталену практику ЄСПЛ з таких підстав:

- органом досудового розслідування та слідчим суддею не аргументований зв`язок між вилученими речами та документами і подіями щодо яких здійснюється кримінальне провадження;

- ОСОБА_7 офіційно працює лікарем анестезіологом-реаніматологом, що зумовлює наявність у нього вдома банківських зарплатних та інших карток, а також документів, пов`язаних із встановлення його групи інвалідності. Більш того, накладення арешту на документи, пов`язані із встановленням групи інвалідності суперечать ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», які встановлюють, що у період проведення мобілізації особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ, відтак, відсутність у нього таких документів може призвести до його затримання та призводить фактично до вчинення правопорушення, передбаченого ст. 201-1 КУпАП;

- накладення арешту у даному випадку не виправдовується імперативними завданнями кримінального провадження та призводить до негативних наслідків для власника майна;

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання. Зобов`язати ст. слідчого з ОВС 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_13 повернути ОСОБА_7 та/або його представнику вилучене майно.

Окрім того, на вказану ухвалу слідчого судді подана апеляційна скарга представником ОСОБА_8 ОСОБА_10 , в якій він вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- органом досудового розслідування та слідчим суддею не аргументований зв`язок між вилученими речами та документами і подіями щодо яких здійснюється кримінальне провадження;

- слідчим суддею не враховано, що вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон «Iphone16», ProMax з`явився у продажу у кінці вересня 2024, хоча досудове розслідування здійснюється щодо обставин, які мали місце у травні 2024. Тобто вилучений вказаний мобільний телефон навіть теоретично не може містити в собі будь-якої інформації, яка має відношення до предмету доказування;

- ОСОБА_8 не повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні, а посилання слідчого судді на те, що її мобільний телефон має ознаки речового доказу є формальним.

- накладення арешту у даному випадку не виправдовується імперативними завданнями кримінального провадження та призводить до негативних наслідків для власника майна;

За таких обставин, представник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , частина якого належить ОСОБА_8 . Зобов`язати ст. слідчого з ОВС 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_13 повернути ОСОБА_7 та/або його представнику вилучене майно, частина якого належить ОСОБА_8 .

У судовому засіданні апеляційного суду власники майна та їх представники підтримали свої апеляційні скарги у повному обсязі та просили їх задовольнити, водночас прокурор заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 2 СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у к/п № 0000101 від 07.10.2024 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Одеської області діє злочинна група осіб, із числа працівників медичних закладів м. Одеси, працівників Військово-медичного клінічного центру Південного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявною інформацією лікар КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради та КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради (основне місце працевлаштування) ОСОБА_7 , маючи стійкі корупційні зв`язки з метою особистого збагачення організував схему отримання неправомірної вигоди від цивільних осіб за складення історії хвороби з недостовірними відомостями про діагноз захворювання, на підставі якого відбувається подальше проходження військово-лікарської комісії та зняття таких осіб із військового обліку або надання відповідної відстрочки від призову за мобілізацією. Вартість вказаних послуг складає від 6000 до 12000 доларів США.

Відтак, 18.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_7 де було вилучене зазначене вище майно.

Підставою для накладення арешту прокурор визначив запобігання можливості приховування, пошкодження та знищення майна та проведення його огляду.

Дійсно, за приписами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника власника майна відносно того, що ОСОБА_8 не повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що зокрема мобільний телефон «Iphone16», ProMax» визнаний речовим доказом, в той же час зауважує, що наявність самої лише постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У цьому контексті апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 168 КПК України регламентовано, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Колегія суддів враховує пояснення прокурора з приводу того, що телефон наразі не оглянутий, експертиза не призначена та наголошує, що кожна процесуальна дія відповідно до вимог ст. 28 КПК України повинна здійснювати у розумні строки.

Відтак, оскільки з моменту проведення обшуку відношення інформації, яка міститься у телефоні, який належить ОСОБА_8 до вказаного кримінального провадження не встановлено, колегія суддів не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту на належний ОСОБА_8 та мобільний телефон не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У цьому контексті апеляційний суд також враховує аргументи представника власника майна про те, що мобільний телефон «Iphone16», ProMax з`явився у продажу в Україні у кінці вересня 2024, хоча досудове розслідування здійснюється щодо обставин, які мали місце у травні 2024, що з огляду на те, що органом досудового розслідування не доведено значення наявної в ньому інформації для вказаного кримінального провадження викликає сумніви у необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В той же час, апеляційний суд у контексті обставин зазначеного кримінального провадження зауважує, що вилучені в ході проведення обшуку банківські картки, медична документація та мобільний телефон, який належить ОСОБА_7 вочевидь відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Зокрема мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_7 може містити інформацію, яка має значення для встановлення обставин зазначеного кримінального провадження.

Апеляційний суд враховує аргументи захисника з приводу того, що накладення арешту на документи, пов`язані із встановленням групи інвалідності суперечать ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», однак зауважує, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та наразі органом досудового розслідування перевіряється справжність документів, які вилучені в ході проведення обшуку, зокрема медичних документів підозрюваного.

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи захисника з приводу відсутності належної аргументації клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 .

Окрім того, слідчий суддя та апеляційний суд на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Насамкінець, апеляційний суд враховує, що особливо актуальним є встановлення та розслідування кримінальних правопорушень за фактами отримання неправомірної вигоди за складення історії хвороби з недостовірними відомостями про діагноз захворювання, що тягне за собою подальше зняття таких осіб з військового обліку у найбільш несприятливий час для держави у час збройної відсічі внаслідок повномасштабного вторгнення рф.

Окрім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваного ОСОБА_7 з метою виконання завдань кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянтів на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, при умові, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Щодо вимог представника власника майна ОСОБА_10 , про зобов`язання слідчого ДБР ОСОБА_13 повернути ОСОБА_7 та/або його представнику вилучене майно, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки порядок повернення тимчасово вилученого майна у разі скасування арешту прямо визначений приписами ст.ст. 169, 173 КПК України.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представників власників майна підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді від 05.11.2024 скасуванню, в частині накладання арешту на мобільний телефон «Iphone16», ProMax, із постановлення нової ухвали, про відмову в задоволенні клопотання прокурора по арешт майна, в цій частині.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 , та представника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2024 про арешт майна, перелік якого міститься у мотивувальній частині ухвали, яке було вилучено 18.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у к/п № 0000101 від 07.10.2024 скасувати, в частині накладення арешту на мобільний телефон «Iphone16», ProMax, який належить ОСОБА_8 .

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про накладення арешту на мобільний телефон «Iphone16», ProMax, який належить ОСОБА_8 вилучений 18.10.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4