Провадження № 1-кп/204/638/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження №0000032, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 20 жовтня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2024 року близько 16 години 10 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Smart», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався вул. Незалежності у напрямку просп. Богдана Хмельницького у м. Дніпро.

ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Smart», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід», який розташований поблизу електроопори №86 по вул. Незалежності, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля «Smart», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, що перебував під його керуванням не вчинив та в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню по типу дифузного аксонального ураження, гострої епідуральної гематоми малого об`єму у правій скроневій області, забою речовини головного мозку в правій лобній частці, пневмоцефалії, перелому кісткового мозку та лицьового черепа, синців на повіках обох очей, розриву шкіри лівого слухового проходу, контузії лівого ока, забійних ран лобної та виличної ділянки справа, зовнішнього кута правого ока, відкритих переломів правої променевої та ліктьової кісток у нижній третині з раною в проекції переломів, закритої травми тазу з переломами лонної та сідничних кісток справа з відносно задовільним стоянням уламків, різаної рани правої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, що відповідає вимогам п.2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Дії водія виразилися в тому, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Smart», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено, що водій транспортного засобу, який наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Невиконання водієм ОСОБА_4 , вимог, наведеної норми законодавства, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та показав про скоєння ним кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом. Обвинувачений зазначив, що 20 жовтня 2024 року приблизно о 16 годині 00 хвилин рухався на автомобілі «Smart», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , по вул. Тітова в бік просп. Героїв Сталінграду (Богдана Хмельницького). Було багато автомобілів і він не побачив на нерегульованому пішохідному переході пішохода - дівчину з собачкою. Сталося зіткнення з пішоходом. Він відразу викликав швидку. Допомагав ОСОБА_7 фінансово і відразу після дорожньо-транспортної пригоди, і зараз продовжує допомагати, оскільки її лікування триває. Собаку потерпілої також забрав, відвіз її до ветеринара та залишив у себе вдома, поки не встановили рідних дівчини. Просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він неофіційно працює кур`єром та з зароблених коштів живе та допомагає потерпілій. З боку органів досудового розслідування будь-якого тиску до нього не застосовувалось, а його позиція щодо визнання вини є добровільною.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_7 , яка на даний час перебуває на лікуванні та позбавлена можливості приймати участь у судовому засідання. Потерпіла зазначила, що дійсно, ОСОБА_4 почав надавати її дочці фінансову допомогу відразу після дорожньо-транспортної пригоди і зараз продовжує здійснювати допомогу. Просила суд суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки застосування такого додаткового покарання позбавить його можливості надавати їм фінансову допомогу на лікування ОСОБА_7 .

За згодою учасників судового провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином, суд вважає доведеним, що своїми необережними діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має та позиції потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Підстав для призначення обвинуваченій покарання з застосуванням положень ст. ст. 69 КК України суд не вбачає.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжує покарання, суд вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КПК України буде обґрунтованим, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує призначення покарання без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання, яке не буде пов`язане з позбавленням волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати цього покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків тощо.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом здійснення певних життєвих потреб. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу для аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.

Так, незаконні дії ОСОБА_4 хоча і носять характер необережних, однак все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, які він, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. В даному випадку порушення обвинуваченим ОСОБА_4 , навіть і з необережності, обов`язку дотримуватись ПДР, призвело до значної шкоди здоров`ю ОСОБА_7 . Наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого, зокрема, права на керування транспортними засобами. Призначення покарання обвинуваченому без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не буде справедливим та не сприятиме меті - запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так і іншими особами. Крім того, суд також звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що його професійна діяльність обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортним засобом та наявність такого права для нього є життєво необхідним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення: судової експертизи технічного стану автомобіля № СЕ-19/113-24/6439-ІТ від 18.11.2024 у розмірі 2387 гривень 70 копійок; судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/50918-ІТ від 18.12.2024 у розмірі 3183 гривень 60 копійок.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024 року на автомобіль марки «Smart» (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ), який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_8 - скасувати.

Речові докази:

-Автомобіль марки «Smart» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 - повернути законному власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи технічного стану автомобіля №СЕ-19/113-24/6439-ІТ від 18.11.2024 у розмірі 2387 (дві тисячі вісімдесят сім) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-24/50918-ІТ від 18.12.2024 у розмірі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1