ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28363/24

Провадження № 11-кп/820/155/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника апелянта ОСОБА_8 ,

представника потерпілого

ТОВ «Новатор» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016, за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_10 (особи, права, свободи та інтереси якої порушуються оскаржуваним вироком) адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком затверджено укладену 14 жовтня 2024 року між прокурором і обвинуваченим

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженим, фізичною особою підприємцем, не має судимостей,

угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.255 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна;

- за ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.28 ч.3 ст.209 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, без конфіскації майна;

- за ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна, із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 (два) роки.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час перебування під вартою з 18.09.2024 по 01.11.2024 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з установленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_6 звільнено з-під варти.

Судом вирішено питання речових доказів та накладеного арешту.

Досудовим розслідуванням установлено, що з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами Постановою Кабінету Міністрів України № 1221 від 29.12.2010 утворено Державний концерн «Укроборонпром», до складу якого включено Державне підприємство «Новатор».

Постановою Кабінету Міністрів України № 441 від 21.03.2023 Державний концерн «Укроборонпром» перетворено на акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість», 100 відсотків акцій якого належать Державі.

Відповідно до статуту Державне підприємство «Новатор» (нова редакція) (ідентифікаційний код юридичної особи 22987900) (надалі ДП «Новатор») №412 від 21.09.2021 є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром» (далі Концерн).

У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Концерну, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також цим Статутом.

Наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №36-к від 15.03.2019 на посаду директора ДП «Новатор» призначено ОСОБА 1 (досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому провадженні) та відповідно до укладеного контракту № 5к/19 від 15.09.2019 останній приступив до виконання обов`язків, якими передбачено, серед іншого, що: керівник здійснює поточне (оперативне) управління Підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань Підприємства, передбачених законодавством України, Статутом Підприємства та цим контрактом; Керівник зобов?язується забезпечити виконання Показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану Підприємства згідно з додатком до контракту, збереження коштів, майна та інших матеріальних цінностей, що знаходяться в оперативному управлінні Підприємства, недопущення необґрунтованого зменшення статутного капіталу.

ОСОБА 1 як директор ДП «Новатор» в період інкримінованих кримінальних правопорушень обіймав посаду, яка пов`язана із використанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, тобто згідно із ч.3 ст.18 КК України був службовою особою.

Відповідно до зайнятої посади ОСОБА 1 було достовірно відомо про наявність державних контрактів/договорів, укладених між ДП «Новатор» та підприємствами оборонного сектору і військовими частинами, щодо необхідності проведення ремонтних робіт обладнання військового призначення.

Не пізніше січня 2022 року ОСОБА 1, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи критичну ситуацію пов`язану із нестачею у достатній кількості підприємств для проведення ремонту техніки та обладнання військового призначення, яка склалася в країні в цілому та викликану загрозою військової агресії російської федерації проти України та подальшим здійсненням повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, володіючи інформацією про те, що модуль підсилення потужності який являється складовою частиною бортової радіолокаційної станції (БРЛС) Н001, є обладнанням військового призначення, достовірно знаючи, що ДП «Новатор» може здійснити ремонт вказаного обладнання у зв`язку з наявністю на підприємстві необхідних спеціалістів та засобів, а також усвідомлюючи, що особисто в нього, в силу займаної ним посади є можливість розпоряджатись майном підприємства, в тому числі й необлікованим у встановленому порядку, вирішив заволодіти майном ДП «Новатор» та обернути його на користь інших осіб з використанням свого службового становища всупереч інтересам служби під виглядом закупівлі модулів підсилення потужності, який являється складовою частиною бортової радіолокаційної станції (БРЛС) Н001 для начебто забезпечення виконання умов державних контрактів/договорів укладених між ДП «Новатор» та підприємствами оборонного сектору і військовими частинами щодо необхідності проведення ремонтних робіт обладнання військового призначення.

Розуміючи, що самостійно не зможе втілити злочинний намір у життя, ОСОБА 1 у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше січня 2022 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище вирішив створити злочинну організацію, тобто стійке об`єднання декількох осіб, члени якого за попередньою змовою зорганізуються для спільної злочинної діяльності з метою заволодіння майном ДП «Новатор».

ОСОБА 1, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена спричиненням збитків підприємству оборонного сектору Держави, у зв`язку з чим потребує чітких та узгоджених дій значної кількості людей, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування стійким ієрархічним об`єднанням злочинною організацією, до складу якої, окрім ОСОБА 1, ним особисто або через інших учасників злочинної організації з їх подальшим погодженням було залучено ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4, ОСОБА 5, ОСОБА 6, ОСОБА 7, ОСОБА 8 (досудове розслідування відносно яких здійснюється у окремому провадженні) та ОСОБА_6 .

Відповідно до плану створення та діяльності злочинної організації ОСОБА 1 розподілив ролі та функції між співучасниками вчинення злочинів, а також розробив механізм і ієрархічну структуру підпорядкування членів злочинної організації.

Вищевказані особи умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, зорганізувалися в стійке ієрархічне об`єднання для вчинення злочинів проти власності, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам групи, з розподілом функцій кожного учасника групи, спрямованих на реалізацію єдиного плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА 1, як організатору та керівнику злочинної організації та ОСОБА 3 і ОСОБА 2, як довіреним особам керівника злочинної організації, свідомо виконуючи їх вказівки.

Створена ОСОБА 1 злочинна організація характеризувалась наступними ознаками: стабільністю і згуртованістю свого складу; розробкою та узгодженням планів і методів вчинення злочинів, пов`язаних із заволодінням майном ДП «Новатор» та подальшою легалізацією (відмиванням) майна, одержаного злочинним шляхом; наявністю загальновизначених правил поведінки; домовленістю та готовністю до вчинення злочинів всіма членами злочинної організації у будь-який час; розподілом грошових коштів, отриманих від злочинної діяльності, між всіма її учасниками; чіткою ієрархією.

Володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, ОСОБА 1 організував вказану злочинну організацію, визначивши себе її керівником.

Дисциплінованість учасників злочинної організації підтримувалася її ієрархічністю, тобто свідомим і беззаперечним виконанням вказівок її організатора і керівника, а також ОСОБА 3 і ОСОБА 2 як довірених осіб керівника, та чітким розподілом ролей між її учасниками.

Залежно від наявності особистих якостей, навичок, схильності до вчинення злочинів, ОСОБА 1 було визначено чітку ієрархію серед учасників злочинної організації та розподілені функції між ними, які також підтримували ОСОБА 3 і ОСОБА 2.

Не пізніше січня 2022 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА 1, перебуваючи на посаді директора ДП «Новатор», маючи організаторські здібності, лідерські якості, діючи на виконання розробленого ним злочинного плану, залучив до злочинної організації ОСОБА 3 та ОСОБА 2, які прагнули швидкого незаконного збагачення, при цьому роз`яснивши останнім ступінчату ієрархічну підпорядкованість членів злочинної організації, розроблений ним план та механізм учинення злочинів на що отримав їх добровільну згоду на участь у злочинній організації та її незаконної діяльності.

Далі ОСОБА 3 та ОСОБА 2 довели ступінчату ієрархічну підпорядкованість членів злочинної організації, розроблений ОСОБА 1 план та механізм учинення злочинів ОСОБА 4, ОСОБА 5, ОСОБА 6, ОСОБА 7, ОСОБА 8 та ОСОБА_6 , та отримали їх добровільну згоду на участь у злочинній організації та її незаконної діяльності.

Так, у період часу з січня 2022 року по вересень 2023 року, створена ОСОБА 1 злочинна організація, вчинила низку тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном ДП «Новатор» на території України та подальшою легалізацією (відмиванням) майна, одержаного злочинним шляхом.

Окрім того, створена ОСОБА 1 злочинна організація, з метою заволодіння коштами ДП «Новатор» в особливо великих розмірах, під час здійснення удаваних постачань модулів підсилення потужності та приховування цих злочинів, вчинила ряд кримінальних правопорушень у вигляді внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видачі завідомо неправдивих офіційних документів.

Отже, створена ОСОБА 1 злочинна організація, завдяки розробленим її учасниками заходами, убезпечувала себе від викриття правоохоронними органами і діяла з січня 2022 року по вересень 2023 року на території України та припинила своє функціонування у зв`язку з її викриттям правоохоронними органами.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255 КК України (участь у злочинній організації).

Крім цього, під час проведення досудового розслідування встановлено низку тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією, створеною ОСОБА 1, а саме:

Епізод незаконного заволодіння майном ДП «Новатор» злочинною організацією під час здійснення удаваного постачання модуля підсилення потужності від ФОП ОСОБА_6 на підставі договору №048/328 від 02.05.2022.

Вищевказаними протиправними діями директора ДП «Новатор» ОСОБА 1, за пособництва ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4 та ФОП ОСОБА_6 , спричинено збитки ДП «Новатор» на суму 3 607 116,00 грн, що більше ніж в 600 разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Тобто, ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України (пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, у складі злочинної організації).

Окрім того, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України пособництво у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме сприяв вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками відповідно до відведеної йому ролі у складі злочинної організації.

Окрім цього, ОСОБА_6 , діючи умисно та на виконання попередньо обумовленого злочинного плану, вчинив легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом, здійснення фінансової операції з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, а також володіння таким майном та його використання, вчинене у складі злочинної організації, а саме грошових коштів, заволодіння якими відбулось під виглядом виконання умов удаваного договору між ФОП ОСОБА_6 та ДП «Новатор» в розмірі 3 607 116,00 грн.

Після заволодіння шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем коштами ДП «Новатор» на загальну суму 3 607 116,00 грн. поєднаного з службовим підробленням (суспільно небезпечних протиправних діянь, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України), ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію зазначеного вище спільного злочинного плану, переслідуючи мету приховання та маскування незаконного походження зазначених коштів, використовуючи зокрема можливості дистанційного керування банківськими рахунками та банківськими рахунками підконтрольних підприємств, доступ до якого мали інші учасники злочинної організації, які діяли спільно та узгоджено під керівництвом ОСОБА 1 та за пособництва ОСОБА 2, ОСОБА 3 на виконання їх вказівок, з їх відома та погодження, перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, на виконання відведеної йому ролі забезпечив здійснення фінансових операцій з використання вказаних коштів на суму 3 607 116,00 грн.

Так, 09.05.2022 відбулася банківська операція, за результатами якої частина коштів у розмірі 3 444 796.00 грн., опинилась на рахунках підконтрольного злочинній групі суб`єкта господарської діяльності, а саме перераховано на користь ФОП ОСОБА_11 як оплату за товар згідно договору поставки.

Інша частина коштів, які також перебували на банківському рахунку ОСОБА_6 , була легалізована (замаскована) шляхом проведення ним видаткових фінансових операцій у власних цілях.

За таких обставин під керівництвом ОСОБА 1 та за пособництва ОСОБА 2, ОСОБА 3 відбулись банківські операції на загальну суму 3 607 116,00 грн., які були отримані внаслідок вчинення ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА_6 та ОСОБА 4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 КК України (здійснення фінансової операції з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, а також володіння таким майном та його використання, вчинене у складі злочинної організації).

Епізод незаконного заволодіння майном ДП «Новатор» злочинною організацією під час здійснення удаваного постачання модуля підсилення потужності від ФОП ОСОБА 4 на підставі договору № 048/332 від 02.05.2022.

Так, ОСОБА 1, діючи повторно та в умовах воєнного стану, у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 02 травня 2022 року, перебуваючи на посаді директора ДП «Новатор», достовірно знаючи про необхідність виконання умов державного контракту/договору укладених між ДП «Новатор» та суб`єктом оборонного сектору про ремонт модуля У52151-2, діючи у складі злочинної організації та на виконання злочинного плану, в силу своїх повноважень керівника видав наказ про проведення закупівлі модуля підсилення потужності комплект (виконання 2) для забезпечення виконання умов вказаного договору. При цьому ОСОБА 1 було достовірно відомо про можливість отримання ним та учасниками створеної злочинної організації відповідного модуля підсилення потужності з необлікованих залишків підприємства.

При цьому, відповідно до відведеної у вчиненні кримінальних правопорушень ролі ОСОБА_6 за невстановлених в ході досудового розслідування обставин підписав комерційну пропозицію щодо готовності постачання обладнання та яку направив ОСОБА 1 для створення видимості законності та конкурентності проведеної закупівлі.

До вищевказаних офіційних документів були внесені завідомо неправдиві відомості щодо можливості постачання товару, який був предметом поставки.

Вищевказаними протиправними діями директора ДП «Новатор» ОСОБА 1, за пособництва ОСОБА 2, ОСОБА 3, ОСОБА 4 та ОСОБА_6 спричинено збитки ДП «Новатор», на суму 3 607 116,00 грн, що більше ніж в 600 разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України (пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, у складі злочинної організації, вчинене повторно).

В апеляційній скарзі представник заявника, особи, права, свободи та інтереси якої порушуються оскаржуваним вироком ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просив скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі від 01 листопада 2024 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 жовтня 2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016; матеріали провадження №0000016 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 направити до БЕБ України для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, оскільки угода про визнання винуватості від 14.10.2024 укладена під час досудового розслідування.

Зазначав, що в ході ознайомлення з вироком відносно ОСОБА_6 вбачається, що в тексті вироку міститься посилання більше 20 разів на ОСОБУ 1, яку призначено наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» № 36-к від 15.03.2019 на посаду директора ДП «Новатор» (досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому провадженні).

Зазначеною у вироку від 01.11.2024 у справі №686/28363/24 ОСОБОЮ1 є ОСОБА_10 .

Тому ОСОБА_10 уважав, що його права суттєво порушуються зазначенням його прізвища, ім`я та по-батькові, а також повної його посади та строку перебування на ній, що повністю його ідентифікує для інших осіб як співучасника злочину у цій справі.

Натомість, на теперішній час ОСОБА_10 навіть не висунуте обвинувачення у цих злочинах, його вина у вчиненні злочинів, зазначених в оскаржуваному вироку, не доведена та вирок відносно нього відсутній.

Зазначене порушує презумпцію невинуватості, конституційні права, якими кожній особі гарантується, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, зазначене також впливає на ділову репутацію особи, оскільки її анкетні дані безпідставно, публічно зазначили у рішенні суду, використовуючи обвинувальний напрямок та констатуючи участь у певних фактах та подіях, достовірність яких не перевірялась судом.

Зазначав, що в оскаржуваному вироку зазначені особисті дані ОСОБА_10 , які мали би зазначатись без надання можливості ідентифікувати особу ОСОБА_10 (такі дані мають бути знеособлені), або така ідентифікація має бути мінімальною (у разі неможливості повного знеособлення з огляду на зайняття особою певної посади, якщо вказана обставина впливає на кваліфікацію діяння).

Отож, ОСОБА_10 є суб`єктом апеляційного оскарження, визначеним п.10 ч.1 ст.393 КПК, оскільки оскаржене судове рішення впливає на обсяг його прав і свобод та зачіпає його істотні інтереси, які можуть бути захищені тільки шляхом перегляду вищим судом оскарженого судового рішення.

Зауважував, що 04.12.2023 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000079 від 10.11.2022 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.255, ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України.

Станом на день подання апеляційної скарги ОСОБА_10 не висунуто обвинувачення у кримінальному провадженні №0000079 та обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 до суду не скеровано.

Отже, всі твердження, які викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_10 , є лише припущеннями органу досудового розслідування та на відміну від вироку суду не є абсолютно встановленими, а містять лише припущення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.13 ч.1 ст.3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст. ст.91, 92, 277, 291 КПК, тобто, не є очевидно встановленими та доведеними.

Відповідно до змісту повідомлення про підозру ОСОБА_10 слідує, що він підозрюється у вчиненні злочинів за участю та організації злочинної організації у складі інших осіб, в тому числі ОСОБА_6 .

Однак станом на теперішній час, ОСОБА_6 на відміну від ОСОБА_10 було висунуте обвинувачення, матеріали кримінального провадження відносно нього були виділені в окреме провадження №0000016, скеровані до суду разом із укладеною угодою про визнання ним винуватості від 14 жовтня 2024 року та за фактом розгляду зазначеної справи судом 01.11.2024 ухвалено вирок відносно ОСОБА_6 .

Висновки суду, що містяться у вироку від 01.11.2024 у справі №686/28363/24, які не є вичерпними, напряму стосуються ОСОБИ 1, якою є ОСОБА_10 , та повною мірою встановлюють особу останнього та вказують на його винуватість, яка не є доведеною в жодній кримінальній справі станом на дату ухвалення вироку, в порушення принципу презумпції невинуватості та інших загальних засад кримінального провадження.

Судовий розгляд у справі має проводитись лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (частина 1 статті 337 КПК).У мотивувальній частині вироку має бути зазначене, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та яке за результатами судового розгляду буде визнано судом доведеним чи недоведеним (пункт 1 та 2 частини 3 статті 374 КПК).

Тобто, вирок суду має містити обставини, які встановлені судом та є доведеними допустимими доказами, щодо вчинення злочину, лише щодо особи, стосовно якої він складений, та не може містити тверджень про вчинення кримінального правопорушення іншими особами, стосовно яких досудове розслідування ще не завершено та здійснюється в іншому кримінальному провадженні.

Стверджував, що вирок суду не має містити посилання на конкретну особу, спільно з якою засуджений вчинив злочин, якщо відносно такої особи відсутнє рішення суду щодо встановлення її винуватості, а саме: не мають зазначатися прізвище та ініціали такої особи, інші анкетні дані, які будь-яким чином ідентифікують особу, оскільки зазначене є істотним порушенням вимог закону та зазначення таких даних, про конкретну особу, без визначення її процесуального статусу, є неприпустимим.

Ураховуючи вищевикладене, апелянт вважав, що оскаржуваний вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 містить умови, що порушують права і свободи ОСОБА_10 та очевидно суперечить вимогам п.3 ч.7 ст.474 КПК України, вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними, які призвели до ухвалення незаконного та несправедливого рішення, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку.

У запереченні на апеляційну скаргу та доповненнях до заперечення прокурор ОСОБА_12 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника особи, на думку якої права, свободи та інтереси порушуються оскаржуваним вироком ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинено кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

Уважав цей вирок законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає зміні або скасуванню, а подану апеляційну скаргу необґрунтованою, поданою особою, чиї права, законні інтереси не обмежується, а факт її подання свідчить про бажання безпідставного порушення розумних строків судового розгляду.

Зазначав, що вирок ухвалений на підставі угоди стосовно однієї із декількох осіб не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості однієї з осіб не є доказом винуватості інших.

Зауважував, що анкетні дані ОСОБА_10 в оскаржуваному вироку не зазначаються, його особу з тексту вироку неможливо ідентифікувати.

Посилався на те, що вирок відносно ОСОБА_6 , винесено за результатами розгляду обвинувального акту та угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000016 від 14.10.2024 (виділено з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 10.11.2022).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000079 від 10.11.2022 ОСОБА_10 04.12.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.5 ст.191 КК України та 18.09.2024 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.255, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України.

Постановою прокурора від 19.09.2024 матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_10 виділено в окреме провадження за №0000015 у зв`язку з розшуком останнього.

Розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000016 від 14.10.2024 не здійснювався.

Зазначав, що 12.12.2023, слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_13 до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави в розмірі 1 878 800 грн, у межах строку досудового розслідування, тобто до 01.02.2024.

Відносно підозрюваного застава внесена 14.12.2023, після звільнення його з-під варти він став ухилятись від органу досудового розслідування та суду, відповідна застава ухвалою слідчого судді звернена в дохід Держави та перерахована на підтримку Збройних Сил України.

На даний час місце перебування підозрюваного невідоме, останній перебуває розшуку, відомості про розшук ОСОБА_10 містяться на сайті МВС України в категорії «розшук осіб, які переховуються від слідства».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у запереченні на апеляційну скаргу просив відмовити в її задоволенні, а вирок залишити без змін.

Уважав, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 , який представляє ОСОБА_10 особу, права, свободи та інтереси якої нібито були, на його думку, порушені вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року, є безпідставною та необґрунтованою.

Зазначав, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає зміні або скасуванню у зв`язку з відсутністю для цього жодних законних підстав.

Зауважував, що розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000016 від 14.10.2024 року здійснювався відносно його підзахисного ОСОБА_6 , а не ОСОБА_10 . При цьому обвинувальний акт та вирок відносно ОСОБА_6 не містять жодних відомостей щодо ОСОБА_10 .

Стверджував, що в оскаржуваному вироку немає жодних відомостей про осіб, окрім як його підзахисного ОСОБА_6 . Посилання у тексті вироку на «перебування ОСОБИ 1 на посаді директора ДП «НОВАТОР»» відбулося внаслідок того, що ОСОБА_6 інкриміновано пособництво у вчиненні іншою особою службових кримінальних правопорушень (не зазначено, що йдеться саме про ОСОБА_10 ) та підтвердження правильності кваліфікації відповідних дій обвинуваченого.

Із тексту вироку неможливо ідентифікувати будь-яку особу, окрім ОСОБА_6 , стосовно якого він і був ухвалений.

Наголошував, що чинним КПК України передбачено можливість укладання угоди про визнання винуватості щодо особливо тяжких злочинів, серед іншого, з особою, яка не є організатором організованої групи або злочинної організації, за умови викриття злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Зміст положень ст.469 КПК України свідчить про можливість укладання відповідної угоди про визнання винуватості з особою, яка є учасником злочинної організації.

Положення вказаної статті передбачають, що у разі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Відповідно до вимог КПК України була укладена угода між його підзахисним та прокурором, яка надалі відповідно до Закону й була затверджена судом.

Тому навіть з цих підстав оскаржуваний вирок не може бути незаконним чи необґрунтованим.

Посилався на те, що відсутні підстави для оскарження представником ОСОБА_10 вироку відносно його підзахисного.

Єдина підстава, яка надавала б право на оскарження даного вироку зазначення у вироку щонайменше анкетних даних ОСОБА_10 , однак цього не відбулося (всі посилання у вироку на осіб, окрім його підзахисного ОСОБА_6 , є знеособлені).

На думку сторони захисту, судом було повністю дотримано вимоги Конституції України та КПК України, формулювання обвинувачення стосується виключно обвинувачення ОСОБА_6 , який уклав угоду про визнання винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зауважував, що вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї із декількох осіб не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості однієї з осіб не є доказом винуватості інших.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; представника апелянта адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого ТОВ «Новатор» ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення містяться в ст.14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, положеннями ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до усталеної судової практики, відсутність у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст.394 КПК, осіб, прав, свобод та інтересів яких стосується судове рішення, не є перешкодою в доступі їх до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч.2 ст.24 КПК України.

Згідно з вказаною нормою закону кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод чи інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані повністю.

Судом першої інстанції затверджено укладену 14 жовтня 2024 року між прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 угоду про визнання винуватості. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.3 ст.209, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України та призначено йому погоджене сторонами угоди покарання.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника заявника, особи, права, свободи та інтереси якої порушуються оскаржуваним вироком ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст.17 КПК України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Водночас суд позбавлений права вирішувати питання про винуватість особи, щодо якої обвинувачення не висувалось чи матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження.

Згідно з усталеною судовою практикою, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ці положення знайшли відображення і у ст.62 Конституції України, а також у ст.17 КПК України, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №36-к від 15.03.2019 на посаду директора ДП «Новатор» призначено ОСОБА 1 (досудове розслідування щодо якого здійснюється в окремому провадженні) та відповідно до укладеного контракту № 5к/19 від 15.09.2019 останній приступив до виконання обов`язків.

Не пізніше січня 2022 року ОСОБА 1, зловживаючи своїм службовим становищем, вирішив заволодіти майном ДП «Новатор» та обернути його на користь інших осіб з використанням свого службового становища всупереч інтересам служби під виглядом закупівлі модулів підсилення потужності, який є складовою частиною бортової радіолокаційної станції (БРЛС) Н001 для начебто забезпечення виконання умов державних контрактів/договорів, укладених між ДП «Новатор» та підприємствами оборонного сектору і військовими частинами щодо необхідності проведення ремонтних робіт обладнання військового призначення.

Розуміючи, що самостійно не зможе втілити злочинний намір у життя, ОСОБА 1 у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше січня 2022 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище вирішив створити злочинну організацію, тобто стійке об`єднання декількох осіб, члени якого за попередньою змовою зорганізуються для спільної злочинної діяльності з метою заволодіння майном ДП «Новатор».

Отже, ОСОБА 1, перебуваючи на посаді директора ДП «Новатор», маючи організаторські здібності, лідерські якості, діючи на виконання розробленого ним злочинного плану, залучив до злочинної організації ОСОБА 3 та ОСОБА 2, які прагнули швидкого незаконного збагачення, при цьому роз`яснивши останнім ступінчату ієрархічну підпорядкованість членів злочинної організації, розроблений ним план та механізм учинення злочинів на що отримав їх добровільну згоду на участь у злочинній організації та її незаконної діяльності.

Далі ОСОБА 3 та ОСОБА 2 довели ступінчату ієрархічну підпорядкованість членів злочинної організації, розроблений ОСОБА 1 план та механізм учинення злочинів ОСОБА 4, ОСОБА 5, ОСОБА 6, ОСОБА 7, ОСОБА 8 та ОСОБА_6 , та отримали їх добровільну згоду на участь у злочинній організації та її незаконної діяльності.

В оскаржуваному вироку міститься інформація про те, що наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №36-к від 15.03.2019 на посаду директора ДП «Новатор» призначено ОСОБА 1 (досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому провадженні) та відповідно до укладеного контракту №5к/19 від 15.09.2019 останній приступив до виконання обов`язків, тобто ця інформація дає можливість ідентифікувати ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду прокурор не заперечував, що наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №36-к від 15.03.2019 на посаду директора ДП «Новатор» призначено саме ОСОБА_10 , з яким укладено контракт №5к/19 від 15.09.2019.

Зазначене дозволяє ідентифікувати ОСОБА_10 як Особу 1, зазначену у вироку, в інтересах якого була подана апеляційна скарга.

Зі змісту постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року, справа № 639/2837/19, провадження № 51-5394кмо19, випливає, що об`єднана палата звертає увагу на те, що для з`ясування того, якою мірою стосується судове рішення прав та інтересів осіб, які не є учасниками кримінального провадження, у практиці касаційного суду простежується використання оціночного критерію, що є цілком обґрунтованим з огляду на індивідуальний характер кожного кримінального провадження. Водночас такій оцінці піддаються використані у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, формулювання та словесні конструкції і словосполучення, які є визначальними для встановлення того, чи обраний спосіб викладення є лише елементом конкретизації обвинувачення або ж є констатацією правомірності/неправомірності дій осіб, яких обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не стосується.

Колегія суддів уважає, що констатація у вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_6 , причетності до вчинення злочину Особи 1, яку наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» №36-к від 15.03.2019 призначено на посаду директора ДП «Новатор» та укладено контракт №5к/19 від 15.09.2019, дозволяє ідентифікувати Особу 1 саме як ОСОБА_10 , виходячи із займаної ним посади директора в конкретний період часу з прямою вказівкою на найменування юридичної особи (ДП «Новатор»), що повністю його ідентифікує для інших осіб як співучасника злочину, що грубо порушує передбачені ст.7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема, засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права й законності.

Отже, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 безпосередньо стосується прав, свобод й інтересів ОСОБА_10 , винуватість якого не встановлена вироком суду.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що в оскаржуваному вироку зазначені прізвище, ім?я та по-батькові ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, бо під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів уважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що у відповідності з вимогами ч.1 ст.412 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, положеннями ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення судового розгляду в суді першої інстанції, проте, такі у даній справі відсутні.

У силу ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).

Відтак, на думку колегії суддів, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено баланс прав і законних інтересів обвинуваченого та інших осіб.

Оскільки судове рішення скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то при новому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, зокрема, перевірити обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга представника апелянта ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасуванню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_10 (особи, права, свободи та інтереси якої порушуються оскаржуваним вироком) адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3