Справа № 127/9957/25
Провадження №11-сс/801/294/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2025 року про застосування у кримінальному провадженні № 0000685 від 13.09.2024 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капустян, Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2025 року клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Затримано підозрюваного ОСОБА_7 в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали слідчого судді.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , однак в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 травня 2025 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 25 травня 2025 року.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 31.03.2025 року скасувати, а в задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовити, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 , військовослужбовця призваного за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 прибувати за кожною вимогою до слідчого та суду з дозволу та відому командира військової частини НОМЕР_1 .

У разі відмови у задоволенні пункту третьої прохальної частини апеляційної скарги, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних обов`язків.

У разі відмови у задоволенні пунктів 3 та 4 прохальної частини апеляційної скарги та залишення рішення слідчого судді Вінницького міського суду від 31.03.2025 року у справі №127/9957/25 в силі, змінити рішення та визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням відповідних обов`язків на ОСОБА_7 .

Згідно клопотання слідчого 12.09.2024 ОСОБА_7 перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де він раніше проходив військову службу на посаді начальника відділення зв`язку.

У цей же день, о 11 год. 54 хв. до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , за повісткою прибув військовозобов`язаний ОСОБА_9 .

У подальшому, заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 начальник мобілізаційного відділення підполковник ОСОБА_10 , в присутності ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 10 год. 54 хв. 12.09.2024, на порушення своїх функціональних обов`язків, з якими її ознайомлено 25.12.2023, усупереч вимог ст.4 СВС ЗС України, які зобов`язують її у повсякденному житті і службовій діяльності керуватися Конституцією України, законами України, СВС ЗС України та іншими нормативно-правовими документами, п.1 ч.1 ст.11 СВС ЗС України, який зобов`язує її свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, грубо порушуючи гарантовані Державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, за якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, діючи умисно та протиправно на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпідставно нанесла удар правою рукою в область скроні голови ОСОБА_9 , після чого почала душити його руками.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_10 , із застосуванням психологічного насильства і погроз, примушувала ОСОБА_9 засвідчити власним підписом анкету військовозобов`язаного.

Після спроби ОСОБА_9 залишити приміщення кабінету №16, головний сержант ОСОБА_7 , який на той час не був військовослужбовцем Вінницького ОМТЦК та безпідставно перебував у зазначеному приміщенні, усвідомлючи що ОСОБА_10 є військовою службовою особою та вчиняє дії, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, внаслідок раптово виниклого умислу на сприяння ОСОБА_10 у подоланні опору потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком по обличчю, та додатково наніс йому не менше двох ударів кулаками по голові.

У подальшому ОСОБА_7 , у присутності ОСОБА_10 , застосовуючи фізичне насильство та намагаючись посадити ОСОБА_9 на стілець, наніс останньому удар в грудну клітину коліном правої ноги.

Крім цього, ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 , явно та очевидно виходячи за межі наданих їм службових повноважень, із застосуванням фізичної сили відібрали у ОСОБА_9 належний потерпілому мобільний телефон, та разом утримуючи руками голову останнього, намагалися розблокувати зазначений мобільний телефон, який в цей час навпроти потерпілого тримав у руках інший військовослужбовець Вінницького ОМТЦК, із застосуванням технології розпізнавання обличчя.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_10 завдали ОСОБА_9 сильного фізичного болю та морального страждання та спричинили останньому закриту черепно-мозкова травма забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин обличчя ліворуч; які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а саме істотну шкоду.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 5 ст. 426-1 КК України, оскільки у клопотанні слідчого не наведено обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні даного кримінального правопорушення.

На думку сторони захисту, жодних ризиків передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 не існує, та прокурором не доведено.

Слідчим суддею не прийнято до уваги, що повідомлення про підозру є безпідставним.

Зі змісту повідомлення про підозру у вину інкримінуються діяння, які мали місце 12.09.2024 року, однак саме з цієї дати ОСОБА_7 вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 з дислокацією у АДРЕСА_4 , протягом жовтня 2024 року по січень 2025 року брав безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони.

Таким чином, головний сержант ОСОБА_7 , якій обіймає посаду сержанта із матеріального забезпечення медичної роти, тобто є матеріально відповідальною особою всього майна медичної роти, що виконує бойові завдання на лінії зіткнення з ворогом на позиціях в курській області рф, самостійно прибув на слідчі і процесуальні дії до слідчого 29.03.2025 року, одержав копію клопотання про обрання запобіжного заходу і самостійно 31.03.2025 року з`явився до слідчого судді.

В свою чергу слідчий суддя не надав оцінки цим фактам, а безпідставно та помилково послався на підстави обрання запобіжного заходу як тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та існування підстави, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування.

Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має місце постійного проживання, де мешкає з дружиною та двома повнолітніми членами сім`ї, являється учасником бойових дій, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, як військовослужбовець ЗСУ має стабільне грошове забезпечення.

Слідчий суддя жодним чином не обгрунтував чому, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, прийняв рішення не визначати розмір застави, а лише здійснив посилання на норму ч.4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчий суддя також не обгрунтував недостатність застосування більш мякого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно з`явився до слідчого за викликом з зони бойових дій.

У клопотанні та поданих матеріалів не відображено та прокурором не доведено доказами обгрунтованість клопотання, тому слідчий суддя повинен був застосувати ч.2 ст. 194 КПК України та відмовити у застосуванні будь-якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

У відповідності до п. «с» ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які перешкодять виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

В кримінальному провадженні № 0000685, внесеному до ЄРДР 13.09.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить під сумнів наявність обгрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 .

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В матеріалах провадження відсутні дані які б спростовували обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає висновки слідчого судді в цій частині обгрунтованими.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Отже, наведені захисником ОСОБА_6 доводи про необґрунтованість підозри є передчасними.

З висновками слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується апеляційний суд.

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/ обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин та дійшов вірного висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, доцільно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Твердження захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження доказах.

Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш мякого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Щодо твердження захисника про можливість застосування до підозрюваного застави колегія суддів зазначає наступне.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_7 , останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.5 ст. 426-1 КК України.

Суди здійснюючи кримінальне провадження, в тому числі, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження мають застосовувати і керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Таким чином, враховуючи наведене, конкретні обставини кримінального провадження, підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення з заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, його дій, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що у повній мірі відповідає вимогам закону.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст. 194 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення слідчого судді.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4