Справа № 180/718/24
Провадження № 1-кп/204/523/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000085 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2023 року,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останні вчинили тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, на теперішній час встановлений той факт, що обвинувачені не мають тісних соціальних зв`язків. Окрім цього, обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному правопорушенні, а також, мають можливість встановити повні анкетні дані свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням. У разі встановлення цих осіб, можуть намагатись впливати на свідків, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення. Також, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачуються, враховуючи те, що обвинувачені займаються незаконною діяльністю тривалий час. В сукупності це дає підстави вважати, що ризики, які були наявні під час обрання відносно обвинувачених запобіжних заходів на даний час не зменшились та продовжують діяти й на даний час.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_10 просив відмовити в задоволенні клопотань прокурора. В обґрунтування свої заперечень зазначив, що сторона захисту не погоджується із доводами прокурора, які були викладені ним у поданих до суду клопотаннях, оскільки не було доведено жодної обстави, яка б могла свідчити про те, що заявлені прокурором ризики на протязі всього строку тримання під вартою не зменшилися. Також, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків вчинення його підзахисними дій щодо можливості переховування від суду, наявності ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників провадження, вчинення іншого правопорушення, однак сторона обвинувачення жодним чином не обґрунтовує наявність високого ступеня імовірності справдження зазначених вище ризиків, що давало б об`єктивні підстави для продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу. Ймовірність справдження ризику переховування від суду з урахуванням особистості підзахисних та наявності міцних соціальних зав?язків є низькою, що можливо нівелювати застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з обов?язком носіння електронного засобу контролю. Крім того, є не обґрунтованими доводи сторони обвинувачення, щодо наявності великого ступеня ймовірності справдження ризику у виді вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення за яким обвинувачуються, вчинення тиску на свідків та на інших учасників кримінального провадження, у зв?язку із чим за доводами прокурора неможливо застосувати альтернативний вид забезпечення кримінального провадження. Зазначений ризик на переконання сторони захисту є абстрактним, оскільки: всі свідки, які можуть бути допитані в судовому засіданні є законспіровані, тобто відомості про свідків, які містяться в протоколах допиту є зміненими; доводи сторони обвинувачення стосовно того, що його підзахисні мають авторитет серед учасників кримінального провадження, у зв?язку із чим, перебуваючи на свободі, можуть вчиняти тиск на інших учасників кримінального провадження, є не обґрунтованим та спростовується сформульованим обвинуваченням, в якому за версією слідства, вони не є організаторами та/або співорганізаторами злочинної організації, авторитет якого був визнаний усіма учасника провадження. На переконання сторони захисту, є достатньо низькою імовірність справдження ризику у виді вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення тиску на свідків та інших учасників кримінального провадження у зв?язку із чим такі ризики можливо нівелювати альтернативним запобіжним заходом у виді цілодобового домашнього арешту з обов?язком носіння електронного засобу контролю.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_11 та ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотань прокурора, оскільки ризики є недоведеними. На даний час фактично розгляд кримінального провадження не здійснюється. Просив змінити його підзахисним запобіжний захід на домашній арешт або ж зменшити розмір застави.

Обвинувачені: ОСОБА_11 та ОСОБА_15 підтримали думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Пояснив, що його підзахисний має постійне місце проживання, роботи, має міцні соціальні зв`язки. До моменту застосування до нього запобіжного заходу у нього на утримані знаходилась дружина та донька, яких він забезпечував. Ризики, на наявність яких посилається прокурор у своєму клопотанні, є нічим не підтвердженим, а тому просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або ж зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_19 підтримав думку свого захисника, а також просив розглянути можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді поруки.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання. Суду пояснив, що ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, нічим не підтвердженні. Крім цього, просив звернути увагу на те, що невнесення протягом тривалого часу застави може свідчити про її надмірність, а оскільки його підзахисний бажає використати своє право щодо її внесення, просив розглянути питання щодо зменшення розміру застави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_18 та ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що посилання у своїх клопотаннях прокурором на наявність ризиків, однак не надання жодних підтверджень цьому, не може свідчити про дійсність таких ризиків, а тому фактично вони є нічим не підтвердженні. У зв`язку із чим просив змінити його підзахисним запобіжний захід на домашній арешт або ж зменшити визначений розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_17 підтримав думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_18 підтримав думку свого захисника, а також заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що прокурор у своєму клопотанні посилається на наявність ризиків, однак жодних доказів їх існування суду жодного разу не надавав, а тому слід вважати, що зазначених ризиків не існує. Просив звернути увагу на те, що у нього на утриманні перебуває старенька бабуся, яка до його повноліття була його офіційним опікуном та яка мешкає у м. Марганець, крім цього вона є пенсіонеркою та має проблеми зі здоров`ям. Вважав, що для нього більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час. Застосування саме такого запобіжного заходу на його думку забезпечить необхідний контроль за його поведінкою, забезпечить можливість здійснювати догляд за бабусею та працевлаштуватися. Крім цього, просив вирішити питання щодо зменшення суми застави, оскільки вона на даний час є непомірною для нього.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що в своєму клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак жодним чином не обґрунтовує неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу та неможливість його застосування. У його підзахисної до обрання їй запобіжного заходу на утриманні знаходилась малолітня донька. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно його підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або ж зменшити розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_16 підтримала думку свого захисника.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, а також клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою та зменшення розміру застави, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні клопотань захисників та обвинувачених слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторонни кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року було продовжено обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року із визначенням розміру застави.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку клопотань прокурора в частині існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України у обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , то суд оцінює відомості, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на порушення відповідних процесуальних обов`язків.

Так, кримінальні правопорушення, вчинення яких ставиться у провину обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, та в разі визнання обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень виключає можливість застосування до них інституту звільнення від кримінальної відповідальності або ж від відбування покарання з випробуванням.

На переконання суду, суворість можливого покарання може бути реальним мотивом та підставою для обвинувачених переховуватись від суду.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Із вказаного слідує, що існування обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення саме по собі не є беззаперечним свідченням того, що у обвинувачених існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановленні інших релевантних факторів.

Судом береться до уваги той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

За наведених обставин, хоча вони не є вирішальними при оцінці ризику переховування, втім у своїй сукупності вказують суду на продовження існування ризику можливого переховування обвинувачених від суду, який на даний час залишається актуальним, хоча і в деякій мірі зменшився від часу повідомлення обвинуваченим про підозру та застосування запобіжного заходу.

Аналізуючи доводи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.

Так, в силу засади безпосередності дослідження судом показань, яка регламентована ст. 23 КПК України, та відповідно до визначених у ст. 224 КПК України правил проведення допиту в суді, під час судового розгляду суд отримує показання усно шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Водночас, з огляду на закріплений у ст. 290 КПК України порядок ознайомлення захисту з матеріалами досудового розслідування, зокрема, з показаннями допитаних стороною обвинувачення осіб, очевидно, що обвинувачений може бути обізнаний із персональними даними свідків та змістом їх позасудових показань.

Беручи до уваги визначений судом порядок дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні, то на даний час триває стадія дослідження письмових доказів по справі, а тому на даний час залишаються недопитаними свідки, що дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинувачених на свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При цьому, той факт, що свідки є залегендованими, жодним чином не нівелює наявність ризику впливу обвинувачених на них, оскільки останнім можуть бути відомі дійсні дані цих свідків.

Таким чином, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, залишається високим.

Що ж стосується посилання прокурора на наявність ризику впливу обвинувачених на інших осіб, а саме обвинувачених, то судом вказане посилання не може бути взятим судом до уваги, оскільки в цій частині ризик припинив своє існування.

Крім цього, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить й термін вчинення обвинуваченим інкримінованих їм відповідно до обвинувального акту кримінальних правопорушень, а саме більш ніж вісім місяців, що в свою чергу може свідчити про те, що в разі обрання відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, останні матимуть можливість продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, встановлені під час розгляду клопотань обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, у достатній мірі виправдовують подальше застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої застава повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб позбавити особу, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 12 КК України ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні у тому числі і особливо тяжких кримінальних правопорушень, на сьогоднішній день в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, суд вважає, що в такому випадку з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, є виправданим, у той же час враховуючи тривалість перебування обвинувачених під вартою, суд вважає, що клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави пілягає частковому задоволенню.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинувачених на утриманні як малолітніх дітей, так і батьків або бабусь похилого віку, які потребують постійного догляду та забезпечення, приймаються судом до уваги, однак не можуть бути тією безумовною підставою, яка б могла свідчити про зменшення ризиків, які на даний час залишаються дійсними.

Що стосується передачі обвинуваченого ОСОБА_19 на поруки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 цього Кодексу і зобов`язуються в разі необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Особиста явка особи, яка поручається за обвинуваченого є обов`язкова до суду, оскільки поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права. Разом з тим, у судове засідання не з`явився ОСОБА_20 , а тому суд позбавлений можливості розглянути вказану заяву останнього.

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинувачених під вартою, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості обвинувачених в результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинувачених під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками їх звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Оскільки, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, а тому суд вважає, що у вказаному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, оскільки обвинуваченим ставиться у провину відповідно до обвинувального акту вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та прекурсорів. При цьому, факультативним об`єктом вказаного кримінального правопорушення є життя та здоров`я людини. А у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням змісту пред`явленого обвинувачення, тривалості вчинення кримінального правопорушення, останні, будучи на свободі, у зв`язку із відсутністю засобів для існування, можуть вдатися до повторного вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів задля свого незаконного збагачення.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом на даному етапі не встановив.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Суду не було надано будь-яких відомостей того, що на теперішній час стан здоров`я обвинувачених є такого ступеню тяжкості, який перешкоджає застосування відносно останніх запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи.

Підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою не відпали, більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати їх належну поведінку та невілювати ризики, передбачені ст. 177 КПК України , а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою слід відмовити.

При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно зі ст. 197 КПК України, строком на 60 днів із визначенням розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317, 334, 369, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 червня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 07 червня 2025 року включно, з застосуванням заходів безпеки у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Визначити відносно обвинувачених: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , заставу у розмірі 130 (сто тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 393640 (триста дев`яносто три шістсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).

Покласти на обвинувачених: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він/вона зареєстрований(на), проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений(на) зобов`язаний(на) виконувати покладені на нього/неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважаються таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1