Справа № 446/395/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2023 за №0000262 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець за призовом по мобілізації, співробітник (2 категорії) другої групи другої служби військової частини НОМЕР_1 , сержант, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за призовом по мобілізації, діючи із кримінально протиправною недбалістю, 21 листопада 2023 року близько 16:10 години, керуючи технічно справим автомобілем марки «Hyundai» моделі «Santa Fe» реєстраційний номер НОМЕР_2 (республіка Польща) та рухаючись автодорогою сполучення Т-14-25 сполучення Миколаїв - Городок - Жовква - Кам?янка-Бузька - Бібрка в напрямку з м. Бібрка, в с. Неслухів Львівського району Львівської області всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», порушив вимоги п. 1.1, 1.2, 1.5, підпункту «б» п. 2.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10.10.2001, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ««Volkswagen» моделі «Passat» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в напрямку м. Кам?янка-Бузька, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 отримав тілесне ушкодження у виді: Т06.8 - інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла; поєднана травма; заритий перелом 9-10 ребер по лівій аксілярній лінії; закритий багато відламковий перелом середньої третини обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням кісткових фрагментів; закритий перелом поперечних відростків L1 L2 хребців; перелом бічної маси крижової кістки ліворуч S1 S2; закритий багато відламковий перелом середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, яке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся і свою вину визнав повністю у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зокрема пояснив, що 21.11.2023 він, разом із іншим військовослужбовцем їхав по Львівській області, в напрямку м. Харків, куди поспішав на військовий полігон. В цей день була дуже погана погода, зокрема падав сніг, через що була недостатня видимість шляху та слизька дорога. У якийсь момент, під час руху, він не впорався з керуванням та його автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем марки ««Volkswagen» моделі «Passat» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням потерпілого.

Обвинувачений вказав, що щиро шкодує про вчинене та просить його суворо не карати. Пояснив, що відшкодував всі завдані ним збитки. Посилаючись на те, що він є водієм військової частини, та через постійну зміну її дислокації, просив не позбавляти його волі та не позбавляти права керування транспортними засобами, а застосувати до нього покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 21.11.2023 він, разом із дружиною їхав автодорогою сполучення Т-14-25 сполучення Миколаїв - Городок - Жовква - Кам?янка-Бузька - Бібрка. В цей день була погана видимисті, а на дорозі ожеледиця. Вказав, що рухаючись по автодорозі, йому раптово на зустріч виїхав автомобіль, який здійснив з ним зіткнення. Зазначив, що автомобіль, яким рухався обвинувачений, їхав на великій швидкості, а попереду нього був різкий поворот, на якому обвинувачений не впорався з керуванням. Потерпілий пояснив, що йому відшкодована завдана шкода і у нього немає претензій до обвинуваченого. Він просив суд не карати обвинуваченого реальним строком покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами. Разом з тим вказав, що шкода йому була відкодована незадовго до судового засідання, а раніше обвинувачений відмовлявся її відшкодовувати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор і потерпіла сторона, також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали справи щодо речових доказів і процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, військовослужбовець за призовом по мобілізації, співробітник (2 категорії) другої групи другої служби військової частини НОМЕР_1 , сержант, учасник бойових дій, який неоноразово нагороджений відзнаками ГУР МО, Міністра оборони України та Президента України, за місцем служби характеризується виключно позитивно, з середньою спеціальною освітою, не одружений, на обліку в психолога та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Щодо доводів захисника обвинуваченого щодо призначення обвинуваченому покарання із урахуванням ст. 69 КК України, а саме у вигляді штрафу, та без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд такі відхиляє, оскільки призначене судом покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 ККС ВС послався на те, що положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відшкодував завдані ним збитки, однак відсутні підстави вважати, що такі обставини в своїй сукупності знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, а відтак призначення винному більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу було б явно несправедливим та не відповідало б вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Щодо недоцільності позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, через те, що він є водій військової частини, суд відзначає, що порушення правил дорожнього руху, яке допустив обвинувачений є грубим та призвело до тяжких наслідків для потерпілої особи, а тому подальше виправлення обвинуваченого не може мати місця без такого додаткового покарання. Суд відхиляє посилання обвинуваченого та захисника про те, що таке посвідчення водія необхідне для військової служби, оскільки перед судом не доведено, що обвинувачений виконує обов`язки водія у військовій частині.

Крім того, суд вважає, що загальна безпека дорожнього руху в державі превалює над індивідуальними інтересами обвинуваченого як водія.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини, особу винного, його ставлення до наслідків вчиненого, факт повного відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно з ухвалами слідчої судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.11.2023 - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати у справі на проведення відповідної експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід не обирався і з огляду на обрану міру покарання його застосування не є доцільним.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортної експертизи в розмірі 17038,80 грн.

Арешт накладений ухвалами слідчої судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.11.2023- скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» реєстраційний номер НОМЕР_4 - повернути за належністю ОСОБА_6 ;

- автомобіль марки «Hyundai» моделі «Santa Fe» реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути за належністю ОСОБА_8 ;

- медичну карту стаціонарного хворого №98291 на ім`я ОСОБА_6 на 23 аркушах повернути до КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» (м. Львів, вул. Миколайчука, 9);

- копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №98291 на ім`я ОСОБА_6 на 1 аркуші - залишити при матеріалах крмінального провадження від 21.11.2023 за №0000262.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 18.03.2025.

Суддя ОСОБА_1