ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/603/25 Справа № 211/4981/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000779 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 124 КК України до покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 23.09.2022 року о 20 годин 12 хвилин разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 знаходились в приміщенні магазину ТОВ "АТБ-Маркет", який знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Серафімовича, будинок 76, підійшли до каси №8, що звільнилась.

В цей час до цієї ж каси за ними підійшли ОСОБА_9 разом зі своїм товаришем ОСОБА_13 та між ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_9 і ОСОБА_13 з іншої сторони почався словесний конфлікт на ґрунті непорозуміння з приводу черги, ініціатором якого був ОСОБА_13 .

Сплативши за товар, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вийшли з приміщення магазину.

О 20 годині 13 хвилин з магазину вийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , які побачили ОСОБА_8 , що йшов до вхідних дверей магазину.

ОСОБА_13 , побачивши ОСОБА_8 , будучи агресивно налаштованим на поведінку останнього в магазині, підійшов до ОСОБА_8 , з метою з`ясування конфліктної ситуації, яка відбулася в черзі магазину та між останніми продовжилася словесна перепалка.

В цей час до розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 приєднався ОСОБА_9 , та будучі агресивно налаштованим, почав наближатись до ОСОБА_8 . На що ОСОБА_8 виставив ліву руку, намагаючись не допустити наближення ОСОБА_9 до нього.

Надалі, ОСОБА_9 , будучи агресивно налаштованим, правою рукою відбив руку ОСОБА_8 , а лівою рукою наніс один удар в область тулубу останнього. Після чого, ОСОБА_8 лівою рукою наніс один удар в область обличчя ОСОБА_9 , на що останній почав зі значною силою наносити удари руками зжатими в кулак по обличчю ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 відходячи назад спиною від ОСОБА_9 , почав теж наносити удари зжатими в кулак в область обличчя ОСОБА_14 .

Відходячи назад від нанесення ударів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 перечепився через металевий велотримач та впав спиною на асфальтоване покриття на спину, вдарившись потилицею о тверду поверхню, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, які за своїм характером відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. А ОСОБА_9 в свою чергу сів на ОСОБА_8 та маючи значну перевагу в фізичній силі продовжив наносити удари руками зжатими в кулак по різним частинам тіла ОСОБА_8 .

Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:

- забійних ран обличчя, які за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, та саден правої кисті, які за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Після чого ОСОБА_8 , перебуваючи біля магазину ТОВ "АТБ- Маркет", за адресою: вул. Серафімовича, 76 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, 23.09.2022 року приблизно о 20.14 год., діючи умисно, з метою захисту і припинення подальшого застосування насильства з боку ОСОБА_9 , розуміючи що він не зможе чинити опір відповідно до свого віку та фізичних можливостей, та не маючи змоги втекти з місця події, побоюючись за своє життя та здоров`я, дістав з правої кишені своїх штанів складний ніж, та маючи можливість захистити свої інтереси без заподіяння тяжкої шкоди потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень небезпечних для життя, і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, знаходячись в положенні лежачі на спині, дістав з правої кишені своїх штанів розкладний ніж, та наніс ним ОСОБА_9 не менше одного удару в область грудної клітини ліворуч - місце розташування життєво важливих органів людини та не менше одного удару в область лівої сідниці. Тим самим застосував спосіб захисту який явно не відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Після того, як у сварку втрутився ОСОБА_15 , який відтягнув ОСОБА_9 , ОСОБА_8 припинив свої протиправні дії.

Внаслідок умисних кримінально протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:

-проникаючого торакоабдомінального поранення з пораненням лівої легені, купола діафрагми і селезінки з послідуючим її видаленням, гемоторакс ліворуч, гемоперетоніум, які за своїм характером відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

-колото-різаного поранення лівої сідниці, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і визначення розміру моральної шкоди потерпілому за цивільним позовом. Вважає, що виходячи з обставин ситуації, яка виникла під час вчинення кримінального правопорушення, а також тяжких тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий ОСОБА_9 , відповідальність ОСОБА_16 повинна бути більш суворою, а розмір моральної шкоди більшим. Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що поведінка потерпілого сприяла кримінальному правопорушенню. Зазначає, що потерпілий не спонукав до події та злочинного діяння обвинуваченого, жодними доказами це не підтверджено. На його думку, дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України. Звертає увагу на погіршення стану здоров`я потерпілого. Просив суд вирок суду змінити, ОСОБА_8 визнати винним та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а також збільшити розмір моральної шкоди до розміру, який визначений цивільним позовом.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не заперечував.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначено в абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону" (далі - постанова ВСУ) стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визначається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Відповідальність за перевищення меж необхідної оборони настає лише при заподіянні шкоди двох видів, а саме: тяжкого тілесного ушкодження; умисного вбивства. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Особа, яка захищається, повинна усвідомлювати про явну невідповідність тяжкої шкоди, яку вона завдає, характеру і ступеню посягання та обстановці захисту. Вирішальним тут є суб`єктивне ставлення особи до заподіяної шкоди, тобто вона має місце при наявності прямого умислу.

Відповідно до п. 5 постанови Верховного Суду України для того, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, повинні враховуватись не лише відповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини, (наприклад, наявність зброї, інших предметів, загрозливі висловлювання, рухи, поведінка, тощо).

Питання про співвідношення суспільно небезпечного посягання і захисних дій вирішується у кожному конкретному випадку.

Як убачається з вироку, обвинувачений ОСОБА_8 діяв в умовах загрози власному життю та здоров`ю.

Посилання представника на відсутність доказів протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_9 спростовується матеріалами справи та оглянутими записами з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження магазину ТОВ «АТБ Маркет» від 23.09.2023 року.

Доводи представника потерпілого про те, що розмір моральної шкоди визначений судом без врахування суспільної небезпечності вчиненого правопорушення на увагу не заслуговують.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд в залежності від доведення підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю, частково, або відмовляє в задоволенні.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону та прийняв обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 150000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 111138 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність вчиненого, обставини, за яких було спричинено моральну шкоду, поведінку самого потерпілого, яка сприяла вчиненню даного кримінального правопорушення, отже, на думку колегії суддів, сума моральної шкоди визначена судом, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував і не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання, судом враховано висновки досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , наданої Довгинцівським РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області ДУ «Центр пробації», в якій зазначено, що обвинувачений має середній рівень щодо повторного вчинення кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому призначене судом першої інстанції покарання у виді 2 років пробаційного нагляду відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Крім того, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілого вимоги щодо зміни вироку у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання, не узгоджуються з положеннями ст. 420 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді