КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.11.2024 залишено без задоволення клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій воєнного, техногенного чи природного характеру.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/52217/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7479/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначено до 07.01.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 07.01.2025 без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без об`єктивного з`ясування обставин справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Також зазначав, що підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

06.12.2024 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що під час розгляду клопотання ним було надано слідчому судді додаткові матеріали, а саме протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 в якому він зазначав про те, що після вчинення злочину, на його мобільний телефон надходили смс-повідомлення з вимогою прибути до сервісного центру МВС України для здійснення переоформлення авто (яким до цього незаконно заволоділи), а також із вимогою відправити копії своїх документів для підготовки вказаних дій. В подальшому з`ясувалося, що цю вимогу висловлював один з підозрюваних у кримінальному провадженні, який до того ж повідомив потерпілому про те, що після переоформлення документів до нього ніхто не буде мати претензій.

На переконання прокурора, вказане підтверджує як факт вчинення кримінального правопорушення, так і умисел на вчинення іншого кримінального правопорушення - вимагання, обставини якого продовжують встановлюватися у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання не надано належну оцінку існуючим ризикам у кримінальному провадженні, та залишено поза увагою відсутність стримуючих факторів, які б запобігли ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, враховуючи, що він є уродженцем Дніпропетровської області, не має постійного проживання у місті Києві (орендує квартиру), офіційно не працевлаштований, працює в кол-центрі, не має сім`ї у місті Києві.

На теперішній час місцезнаходження усіх речових доказів або речей чи документів не встановлено, а знаходячись під застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, ОСОБА_6 безперешкодно буде мати можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується показами потерпілого, який зазначив про те, що під час вчинення злочину та нанесення йому тілесних ушкоджень присутні особи здійснювали на нього моральний тиск та змушували сказати їм місце свого проживання, а в разі звернення до правоохоронних органів потерпілим, вони спричинять шкоду йому та його близьким.

Після вчинення кримінального правопорушення на мобільний телефон потерпілого дзвонив один з підозрюваних та висловлював обурення тим, що потерпілий звернувся із заявою до правоохоронних органів.

В оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), у той час як в клопотання слідчого містило таке посилання.

Поза увагою в оскаржуваній ухвалі залишився також той факт, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_11 , в ході якого йому спричинені тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження,Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002181, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що у липні 2023 року ОСОБА_12 влаштувався на роботу оператором кол-центру, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Короленківська, 4. Безпосередніми керівниками діяльності відділу кол-центру ОСОБА_12 являються ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та інші невстановлені на даний час особи.

22.10.2024 року близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_12 на власному автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 прибув до місця своєї роботи, яке розташоване за адресою: вул. Короленківська, 4 в Голосіївському районі міста Києва, та припаркував його неподалік від вказаного місця, а саме на узбіччі проїжджої частини по вулиці Василя Яна навпроти будинку №3/5 в м. Києві.

Цього ж дня потерпілий ОСОБА_12 почав обговорювати з колегами своє звільнення із-за неналежних умов праці, спонукаючи інших працівників виконати аналогічні дії про що стало відомо його керівництву, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншим невстановленим на теперішній час особам.

В цей же день, намагаючись таким чином, покарати потерпілого ОСОБА_12 за намір звільнитися з роботи та його спонукання до аналогічних дій інших співробітників, у ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , та невстановленої слідством особи, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння належним потерпілому транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 разом із невстановленою слідством особою, діючи за попередньою змовою групою осіб, придумали злочинний план щодо незаконного збагачення, а саме, що нібито у ОСОБА_12 перед ними існує борг, за те, що він за час праці у кол-центрі заробив грошові кошти, які він має їм повернути, оскільки звільняється.

Володіючи інформацією про наявність у користуванні ОСОБА_12 автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння даним транспортним засобом, перебуваючи на робочому місці, а саме в офісному приміщенні, розташованому за адресою: вул. Короленківська, буд. 4, в Голосіївському районі міста Києва вказані особи викликали до окремого кабінету потерпілого ОСОБА_12 .

У ході спілкування із потерпілим ОСОБА_12 , реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 почали наносити потерпілому ОСОБА_12 чисельні удари руками та ногами в область голови і тулубу, при цьому присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , діючи в межах єдиного злочинного умислу спільно з ОСОБА_17 та ОСОБА_15 агресивно висловлювали обурення до потерпілого ОСОБА_12 з приводу його бажання звільнитись, його спонукання на звільнення інших працівників офісу, а також висловили вимогу потерпілому про те, що за це він повинен передати їм належний йому на праві приватної власності транспортний засіб.

При цьому ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , діючи за попередньою змовою групою осіб та переслідуючи єдину злочинну ціль незаконного заволодіння транспортним засобом, продовжили наносити потерпілому ОСОБА_12 чисельні удари кулаками по голові, завдаючи останньому сильного фізичного болю.

Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Разом з тим, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою здійснення в подальшому фізичного та морального впливу на потерпілого ОСОБА_12 , проти волі останнього отримали інформацію з його особистого мобільного телефону, а саме офіційних електронних документів у додатку «Дія», в тому числі щодо реєстраційних відомостей на транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, присутні особи продовжували чинити на ОСОБА_12 моральний тиск, у вигляді погроз заподіяння фізичної шкоди ОСОБА_12 та його рідним, а також наносити при цьому потерпілому тілесні ушкодження.

Після цього, ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою групою осіб, в межах спільного злочинного умислу із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом висловив вимогу потерпілому ОСОБА_12 передати ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які в подальшому передав ОСОБА_19 .

В цей же день, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_15 , діючи умисно, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи ключі від автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом вільного доступу сів за кермо вказаного транспортного засобу, який знаходився на узбіччі проїжджої частини по вулиці Василя Яна №3/5 у м. Києві, та поїхав у невідомому напрямку, внаслідок чого незаконно ним заволодів.

Таким чином ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, реалізовуючи свій умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи ключі від автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 9 000 доларів США, що еквівалентно 378 000 гривень, незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом, який належить потерпілому на праві приватної власності, чим спричинили збитку на зазначену суму.

08.11.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 289 КК України.

08.11.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.11.2024 залишено без задоволення клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій воєнного, техногенного чи природного характеру.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5

ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначено до 07.01.2025 включно.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Як убачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; знищення приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідка, потерпілого, експертів у даному кримінальному провадженні; та можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, на думку слідчого судді, клопотання органу досудового розслідування та додані до нього матеріали не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено тих обставин, що запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні здатен лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, беручи до уваги його вік, міцність соціальних зв`язків, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора на тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, самі по собі не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту не здатен запобігти вищевказаним ризикам.

При цьому, як клопотання слідчого, так і апеляційна карга прокурора не містять переконливих доводів щодо можливості ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення злочину, у якому підозрюється, а тому слідчий суддя обгрунтовано не визнав доведеним існування даного ризику. Відтак доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що слідчий суддя не послався в оскаржуваній ухвалі на існування даного ризику, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що згідно показань потерпілого, після вчинення кримінального правопорушення на його мобільний телефон дзвонив один з підозрюваних та висловлював обурення тим, що потерпілий звернувся із заявою до правоохоронних органів, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати підставою для висновку про недостатність застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу для виконання покладених на нього обов`язків, оскільки прокурором не надано відомостей про вчинення таких дій саме підозрюваним ОСОБА_6 .

Так, як убачається із даних протоколу допиту потерпілого ОСОБА_12 від 08.11.2024, на який посилається апелянт, потерпілий зазначив про телефонну розмову із підозрюваним на ім`я ОСОБА_20 , в ході якої останній цікавився про факт звернення потерпілого із заявою про вчинення злочину.

Натомість, фактів неналежної процесуальної поведінки з боку саме підозрюваного ОСОБА_6 з моменту повідомлення йому про підозру та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у тому числі спроб впливу останнього на потерпілого чи свідків, прокурором не надано.

Доводи прокурора про те, що на даний час у межах даного кримінального провадження продовжують встановлюватися обставини вчинення підозрюваними іншого злочину - вимагання, не впливають на правильність висновків слідчого судді.

Слідчий суддя, постановляючи ухвалу, станом на день розгляду клопотання у відповідності до положень п. 1 ч. 3 ст. 132, п. 1 ч. 1 ст. 178 КП України, виходив з обсягу повідомленої ОСОБА_6 у межах кримінального провадження № 0002181 підозри за ч. 3 ст. 289 КК України. Відомостей про підозру ОСОБА_6 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, клопотання слідчого не містили.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3