Провадження № 1-кп/557/29/2025
Справа № 557/1079/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000116, внесеного 07 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теребріно Бєлгородської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше несудимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в режимі відеоконференції зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_3 06 травня 2024 року, близько о 22 годині, діючи із прямим умислом, реалізовуючи свій злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, перебуваючи на вул. Перемоги в с. Федорівка Рівненського району Рівненської області, в ході виниклої словесної сварки з потерпілим ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс останньому один удар ножем в ділянку тулуба зліва, в результаті чого спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва в 10-му міжребер?ї по середньо-акслярній лінії з пошкодженням діафрагми та селезінки, що призвело до внутрічеревної кровотечі і лівобічного гемотораксу, що згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. й), к) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст 121 КК України, - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Позиція сторін щодо порядку дослідження доказів.

Прокурор ОСОБА_4 , посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини не оспорює, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням висновку експерта та письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення, просив не досліджувати докази обвинувачення та захисту, оскільки не оспорює фактичних обставин, встановлених стороною обвинувачення.

Захисник ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст фактичних обставин і їх не оспорює, тому вважав недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин та погодився з пропозицією прокурора з даного приводу.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю погодились з формулюванням обвинувачення, зазначеного у обвинувальному акті, і також підтримали пропозицію прокурора щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Після з`ясування чи правильно розуміють обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності їх позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за правилами, передбаченими даною нормою.

Позиція сторони захисту.

У судовому засіданні ОСОБА_3 суду показав, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в обвинувальному акті, беззастережно визнає свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, жалкує за вчинене та щиро розкаюється, просив його суворо не карати. Суду показав, що у зазначений в обвинуваченні день, коли він був у сусідньому селі, йому зателефонував його брат ОСОБА_8 та повідомив, що його б`ють ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після чого обвинувачений вирушив до брата у с. Федорівка. Коли побачив ОСОБА_5 , то наніс йому розкладним ножем, який у нього був у машині, один удар, від якого потерпілий впав. Карету швидкої медичної допомоги обвинувачений потерпілому не викликав, так як злякався, а ніж у подальшому викинув у сусідньому селі. Обвинувачений повідомив, що цивільний позов потерпілого визнає в повному обсязі та на даний час вже відшкодував йому 250 000 грн в рахунок заподіяної моральної шкоди, при цьому у судовому засіданні просив в останнього вибачення та зобов`язався відшкодувати і решту коштів в рахунок заподіяної моральної шкоди.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Крім визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за встановлених обставин підтверджується показаннями потерпілого, висновком експерта.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 06 травня 2024 року відпочивав з товаришами на ставку в с. Федорівка, де вони вживали спиртні напої. Після того, як вони з товаришами посварилися, потерпілий пішов додому та, коли вже повертав до будинку, на нього налетів обвинувачений ОСОБА_3 . Останній, нічого не пояснюючи, наніс для нього один удар ножем, від чого потерпілий відчув гарячий біль в боку та впав, а ОСОБА_3 посадив свою дівчину, з якою приїхав, в машину та зник. Потерпілий після цих подій, які тривали короткий проміжок часу, пішов додому, звідки його завезли до лікарні. На даний час потерпілий обвинуваченого не вибачив, однак претензій до нього не має, так як останнім йому відшкодовано 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та надано розписку про відшкодування решти коштів в такій же сумі, при цьому потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Згідно висновку експерта № 57 від 18 червня 2024 року, в наданій на експертизу медичній карті стаціонарного хворого ОСОБА_5 описані тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва в 10-му міжребер?ї по середньо-акслярній лінії з пошкодженням діафрагми та селезінки, що призвело до внутрічеревної кровотечі і лівобічного гемотораксу, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. й), к) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись незадовго до поступлення в лікувальний заклад 06 травня 2024 року та могли виникнути за обставин, вказаних в постанові слідчого. Вказані тілесні ушкодження виникли не менш як від однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути ніж чи інший предмет з подібними характеристиками.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження в частині дослідження висновку експерта, документів, що стосуються особи обвинуваченого, прийшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які таке покарання обтяжують, у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання суд зважає на положення ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та на положення ч. 1 ст. 65 КК України, згідно з якою суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (із змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» серед іншого визначено, що суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, є тяжким злочином.

Згідно досудової доповіді представника органу пробації відносно ОСОБА_3 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становитиме небезпеки для суспільства за умови здійснення зі сторони органу пробації наглядових та соціально-виховних заходів, які необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини даної справи, наслідки, що настали, особу винного, зокрема те, що останній раніше є несудимим в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відносно нього відсутні негативні характеристики за місцем його проживання, а також його критичне ставлення до вчиненого, повне визнання вини, наявність щирого каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілого, який обвинуваченого не пробачив, однак просив суворо не карати, а також позицію прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, досудову доповідь представника органу пробації відносно особи обвинуваченого, та дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При визначенні іспитового строку суд враховує вищевикладені обставини, думку потерпілого, форму вини, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що таке покарання обтяжують.

Розгляд цивільного позову

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Виходячи зі ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, наслідків та тривалості його лікування, глибини і тривалості його фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ступінь впливу наслідків отриманих травм на працездатність потерпілого, терміну тривалості відновлення стану здоров`я, принципів розумності та справедливості і того, що моральна шкода не є способом збагачення, з урахуванням позиції обвинуваченого, який позов визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в заявленому потерпілим розмірі, що становить 500 000 грн. Враховуючи конкретні обставини справи вказана сума моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілого є достатньою сатисфакцією.

При цьому, суд враховує, що обвинуваченим у добровільному порядку відшкодовано в рахунок моральної шкоди потерпілому 250 000 грн, що підтверджується наданою розпискою потерпілого на вказану суму від 26 грудня 2024 року, у якій, окрім цього, обвинувачений зобов`язався до 26 червня 2025 року погасити решту суми моральної шкоди за цивільним позовом в розмірі 250 000 грн.

З урахуванням наведеного, цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає до задоволення частково та із обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 250 000 грн моральної шкоди.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому у виді домашнього арешту припинив свою дію 07 липня 2024 року. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило, під час виступу у судових дебатах прокурор просив запобіжний захід обвинуваченому не обирати та суд не знаходить підстав для його застосування.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня ухвалення вироку - з 08 січня 2025 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Речові докази, що передані на зберіганні в кімнату зберігання речових доказів ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, а саме:

-футболку чорного кольору та куртку шкіряну чорного кольору - повернути ОСОБА_5 ;

-аркуш паперу з речовиною бурого кольору та ніж - знищити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1