В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0000155 внесене до ЄРДР 19.09.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

16 вересня 2024 року приблизно о 21 години 40 хвилин ОСОБА_5 перебував поблизу магазину «Дельфін» по вул. Миру, що в с. Іванівка, Білоцерківського району, Київської області, де спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпивали алкогольні напої. Приблизно о 22 годині 00 хвилин цього ж дня, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на грунті неприязних відносин розпочався конфлікт, під час якого ОСОБА_6 , почав чіплятися до ОСОБА_5 . З мето уникнення конфлікту ОСОБА_5 , вирішив піти до свого місця проживання.

В цей час, приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння ОСОБА_5 , тілесних ушкоджень, наблизився ззаду до ОСОБА_5 , який у цей час розвернувся до ОСОБА_3 та кулаком правої руки наніс ОСОБА_5 один удар в ліву частину обличчя, внаслідок чого ОСОБА_5 впав на землю.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран на повіках лівого ока; струсу головного мозку; перелом кісток черепа лицьового скелету зліва (нижньої та латеральної стінок лівої орбіти, дуги виличної кістки зліва; передньої та латеральної стінок верхньощелепної пазухи зліва), посттравматичний неврит інфраорбітального нерву.

При цьому, тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток черепа лицьового скелету зліва (нижньої та латеральної стінок лівої орбіти, дуги виличної кістки зліва; передньої та латеральної стінок верхньощелепної пазухи зліва), посттравматичний неврит інфраорбітального нерву, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Зазначив, що 16.09.2024 року у вечірній час, приблизно о 22 годині, по вул. Миру в с. Іванівка Білоцерківського райому, поблизу магазину «Дельфін» він зі своїм братом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розпивали спиртні напої. Говорили про "зоновські поняття", брат судимий, брат конфліктував з потерпілим, однак ударів останньому не наносив. Приблизно о 22 годині між ним та ОСОБА_5 виникла сварка та він завдав один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 . Після чого останній впав, а потім піднявся. Вони з братом пішли, а ОСОБА_5 залишився. Потім вони повернулися, щоб подивитися, що з ОСОБА_5 та побачили, що останній йшов на зустріч. Він намочив свою футболку водою та дав потерпілому, щоб той витер обличчя. Не заперечував, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, спричинені внаслідок його дій. Зазначив, що пропонував потерпілому кошти на лікування, однак останній відмовився. Потерпілий відмовлявся спілкуватися, тому вибачення раніше не просив. Про вчинене шкодує. В судовому засіданні просив вибачення у потерпілого, однак той його не пробачив.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працюючий, не одружений, має постійне місце проживання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого - не встановлено.

Що стосується даних встановлених в судовому засіданні про те, що обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, то вказана обставина не може бути визнана судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого - з огляду на те, що в обвинувальному акті вона не вказана, а суд позбавлений можливості самостійно погіршувати становище обвинуваченого.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини.

Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено такий вид покарання, як виправні роботи, то в даному випадку, він не підлягає застосуванню, оскільки даний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженого, а ОСОБА_3 не працює.

З огляду на викладене, враховуючи, що до ОСОБА_3 не може бути застосований менш суворий види покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, суд дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_3 попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді обмеження волі, в межах, передбачених санкцією ч. 1 статті 122 КК України.

Враховуючи конкретні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого діяння, те, що обвинувачений, визнав винуватість, щиро розкаявся у вчиненому, в судовому засіданні попросив вибачення в потерпілого, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, думки та прокурора, висловленої в судових дебатах щодо можливості застосування ст. 75 КК України та звільнення від покарання з іспитовим строком 1 рік, думки потерпілого про призначення покарання в межах закону, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи. Таке покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_7