Справа № 711/909/25
Номер провадження 1-кп/711/298/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000344 від 11.09.2024, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бовдури Бродівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікарів - нарколога, психіатра на обліку не перебуває, не є особою з інвалідністю, депутатом, учасником бойових дій не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - вироком Бродівського районного суду Львівської області від 16.09.2014 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, від відбування покарання звільнений на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік; - вироком Бродівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 26.05.2017 умовно-достроково з невідбутим терміном 2 роки 5 місяців 9 днів; - вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; - вироком Бродівського районного суду Львівської області від 03.06.2019 за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бродівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 та визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі; - ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.01.2021, на підставі ст. 70, ст. 72 КК України, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2018 у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Бродівського районного суду Львівської області від 03.06.2019 у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з 09.09.2018. На підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2022 звільнено умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 2 місяці 8 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 6,11 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У ОСОБА_7 , на початку вересня 2024 року, на ґрунті особистих неприязних відносин та намагання уникнути боргових зобов`язань виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_8 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_7 розробив план, згідно якого роль організатора злочину він брав на себе, а виконавця злочину мав підшукати пособник ОСОБА_9 , з яким він підтримував дружні стосунки.

В подальшому, ОСОБА_9 , розуміючи протиправність дій ОСОБА_7 та реальність їх реалізації повідомив про даний факт правоохоронні органи та був залучений до конфіденційного співробітництва та діючи під контролем правоохоронних органів відповідно до вимог чинного законодавства з метою викриття і документування злочинних дій ОСОБА_7 підшукав виконавця даного злочину - ОСОБА_10 , який також був залучений до конфіденційного співробітництва.

Згідно розробленого ОСОБА_7 плану, він повинен був викликати у виконавця злочину рішучість на вчинення умисного вбивства по замовленню шляхом домовленості, обіцянки грошової винагороди в сумі 2000 доларів США. Роль співучасника злочину ОСОБА_10 полягала в безпосередній реалізації умислу ОСОБА_7 , а саме умисному вбивстві ОСОБА_8 .

17 вересня 2024 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Черкаси, зустрівся з ОСОБА_10 , якого посвятив у розроблений ним план і запропонував за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США виступити в ролі виконавця умисного вбивства ОСОБА_8 ОСОБА_10 , з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_7 , дав свою згоду на співучасть в реалізації злочинних намірів ОСОБА_7 , в якості виконавця умисного вбивства ОСОБА_8 на замовлення.

В подальшому, 05 жовтня 2024, близько 18 години, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. Генерала Момота, 17, ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронних органів з метою викриття і документування протиправної діяльності ОСОБА_7 , зустрівся з останнім з метою пересвідчитись у його злочинних намірах. В ході даної зустрічі ОСОБА_7 , діючи умисно, як організатор злочину, з вказаних мотивів та метою, сподіваючись, що його злочинний намір, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 починає втілюватись у дію, надав грошові кошти в сумі 5 000 грн в якості завдатку за скоєння умисного вбивства.

Намагаючись не допустити вчинення реального злочину та відвернути пошук ОСОБА_7 інших виконавців вбивства на замовлення, під час вказаної зустрічі з вищевказаною особою, з метою перевірки дійсних злочинних намірів в рамках конфіденційного співробітництва, надав останньому згоду на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , зазначивши, що для виконання поставленого завдання йому необхідно декілька днів.

22.10.2024 о 15 годині 53 хвилини, навпроти магазину "Комплексний центр" що на базі ОПС в м. Черкаси, ОСОБА_10 зустрівся із ОСОБА_11 та пред`явив останньому для ознайомлення на власному мобільному телефоні марки «Redmi» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 імітаційні засоби - фотознімки, на яких був зображений ОСОБА_8 з інсценованими слідами насильницької смерті, а саме: зі слідами колотих та різаних ран холодною зброєю в районі черева та грудної клітки, як доказ вчинення, організованого та замовленого ОСОБА_11 , умисного вбивства ОСОБА_8 .

Будучи впевненим в реальності умисного вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обговорив із ОСОБА_10 умови розрахунку за вчинений злочин, запевнивши, що буде шукати грошові кошти та зв`яжеться з ним ввечері.

Однак, ОСОБА_7 , як організатор замовленого умисного вбивства ОСОБА_8 , вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру до кінця, але з причин, що не залежали від його волі дане кримінальне правопорушення не було доведене до кінця, оскільки ОСОБА_10 діяв під контролем правоохоронних органів відповідно до вимог чинного законодавства з метою викриття і документування злочинних дій ОСОБА_7 , імітуючи при цьому роль особи, яка повинна була безпосередньо виступити виконавцем злочинного умислу ОСОБА_7 , у результаті чого 22.10.2024 після демонстрації фотозображень на яких проведено імітування обстановки злочину ОСОБА_7 було затримано співробітниками ГУНП в Черкаській області, чим припинено його злочинну діяльність.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, як організація закінченого замаху на умисне вбивство, вчиненого на замовлення та з корисливих мотивів, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце, та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він потерпілому заборгував гроші. На початку вересня 2024 року, щоб не віддавати потерпілому заборговані гроші, вирішив його вбити. Він попросив ОСОБА_9 , з яким підтримував дружні стосунки, підшукати виконавця. ОСОБА_9 , підшукав виконавця, а саме ОСОБА_10 .

В вересні 2024 року він зустрівся з ОСОБА_10 , який погодився вбити потерпілого за пропоновані йому 2000 доларів США. В жовтні 2024, він знову зустрівся с ОСОБА_10 та надав 5 000 грн. в якості завдатку за скоєння вбивства потерпілого.

22.10.2024 він зустрівся з ОСОБА_10 , який показав йому на мобільному телефоні вбитого потерпілого. Після чого вони обговорили умови подальшого розрахунку за вбивство потерпілого. В той же день його затримали співробітники поліції.

Просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся, та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення, призначивши покарання з застосуванням ст.69 КК України.

Від потерпілого ОСОБА_8 , до суду надана заява про проведення судових засідань без його участі, цивільний позов у кримінальному провадженні заявляти не буде. Просив призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Колегія суддів також пересвідчилась в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшла підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, у суду не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України - організація закінченого замаху на умисне вбивство, вчиненого на замовлення та з корисливих мотивів, коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Колегія суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, даних про притягнення до адміністративної відповідальності не надано, офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, характеризуючи дані суду не надано, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку, не перебуває на обліку у лікарів - нарколога та психіатра, згідно висновку амбулаторної первинної комісійної судово - психіатричної експертизи №10 від 09.01.2025 під час вчинення інкримінованого йому злочину за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в даний час за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру на теперішній час не потребує.

В якості обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України, колегія суддів визнає його щире каяття. Про ці обставини, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчиненому злочині.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також суспільну небезпеку злочинного діяння, яка визначається тим, що при їх учиненні відбувається свідоме посягання на життя іншої людини, яке, відповідно до статті 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю, та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні неодноразово вибачався перед потерпілим за вчинене, що свідчить про його щире каяття, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Призначаючи покарання обвинуваченому, та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, колегія суддів дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку колегії суддів слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.

Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси потерпілих так і обвинуваченого. При всій своїй суворості кримінальні покарання не повинні викидати людину із суспільства, завдавати йому зайві страждання та муки.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, думку потерпілого, який просив призначити покарання згідно закону, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.2 ст.115 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Колегія суддів наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

До обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 жовтня 2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 22 жовтня 2024 року, часу фактичного затримання та періоду тримання під вартою по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілим не заявлено, що не позбавляє права потерпілого відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Відповідно до статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2024 накладений арешт на мобільний телефон марки «Redmi 9», бірюзового кольору ІМЕІ: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з наявними в ньому двома сім-картами мобільного оператора «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_5 та мобільним оператором «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_6 , який визнаний речовим доказом та належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, тому є всі підстави для скасування арешту на майно.

Питання даних речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2024 накладений арешт на мобільний телефон марки«Redmi С9», який є власністю ОСОБА_7 та вилучений в ході затримання ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, за допомогою використання мобільного телефону марки «Redmi С9», який є власністю ОСОБА_7 , як знаряддя вчинення злочину, суд вважає застосувати на користь держави на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України до вказаного речового доказу спеціальну конфіскацію.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «Redmi С9» на користь держави, арешт накладений на нього скасуванню не підлягає.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 100, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю, крім житла, на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбутого ОСОБА_7 покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 22 жовтня 2024 року, з часу фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2024, а саме на: мобільний телефон марки «Redmi 9», бірюзового кольору ІМЕІ: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з наявними в ньому двома сім-картами мобільного оператора «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_5 та мобільним оператором «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_6 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.10.2024, на вилучене майно в ході затримання, в порядку ст.208 КПК України, а саме на: - мобільний телефон марки «Redmi С9», залишити.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію майна та конфіскувати у власність держави речовий доказ: грошові кошти в сумі 5000 грн., які зберігаються на депозитом рахунку Укрексімбанк; мобільний телефон марки «Redmi С9», який є власністю ОСОБА_7 , та зберігається в камері схову речових доказів СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон марки «Redmi 9», бірюзового кольору ІМЕІ: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з наявними в ньому двома сім-картами мобільного оператора «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_5 та мобільним оператором «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_6 , який поміщено до сейф пакету ICR0144095, переданий до камери зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області (квитанція №1425), який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повернути ОСОБА_12 ;

- дві копії розписок ОСОБА_7 та копію витягу з ЄРДР № 0000353 від 06.02.2024; - аркуш паперу з анкетними даними ОСОБА_8 , «sd карту» з написом «SAMSUNG 32 EVO+ «Micro Sd MBMCBGVEDFCW-P KPBOM32LK648», ТРИ АРКУШИ ПАПЕРУ ФОРМАТУ а-4, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3