Справа № 459/682/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/39/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України,-

встановила:

цим вироком визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк у 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді від 02.02.2024 - скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , будучи військовозобов?язаним та достовірно обізнаним про введення на всій території України, згідно Указів Президента України воєнного стану, а також проведення на підставі Указу Президента на території України загальної мобілізації, 18.09.2023 перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , після проходження 18.09.2023 медичного огляду військово-лікарської комісії, якою визнаний придатним до військової служби, отримав повістку на відправку до Збройних Сил України та про необхідність з`явитися о 09 год. 21.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим направленням до військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України.

У подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від призову під час мобілізації, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України із 24.02.2022 воєнного стану, проведення на території України загальної мобілізації та про необхідність з?явитись о 09:00 год. 21.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого направлення до військової частини № НОМЕР_2 Збройних Сил України та не маючи передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або підстав для непридатності для несення служби, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу України» від 25.03.1992 №2232-ІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 3543-ХІІ та Указів Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, отримавши повістку на відправку до військової частини Збройних Сил України, не прибув без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому про причини неявки у визначену дату та час не повідомив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

На цей вирок апеляційну скаргу подав адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок змінити, призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, немає. Суд першої інстанції таких не встановив, разом з тим в оскаржуваному судовому рішенні зазначено обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. ОСОБА_6 дійсно кожного разу прибував на виклик слідчого та суду. Вчасно та дисципліновано брав участь в слідчих діях. За час тривалого розгляду кримінального провадження в суді (11 місяців) обвинувачений не прибував в судове засідання виключно по причині перебування на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні медичного закладу. У переважній більшості випадків судові засідання відкладалися через неявку свідка сторони обвинувачення - працівника ТЦК та СП.

Наголошує, що не відповідає дійсності зазначене судом першої інстанції щодо обставин особи обвинуваченого, а саме, що такий не перебуває на диспансерному обліку в лікаря- нарколога, адже згідно відповіді адміністрації КП «ЦМЛ ЧМР» від 27.06.2024 року № 1865 на адвокатський запит, ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю обвинуваченого показала, що її син з 2010 року хворіє алкоголізмом.

Підкреслює, що судом першої інстанції ніяк не надано оцінки медичним документам щодо стану здоров`я ОСОБА_6 . Крім показань свідка ОСОБА_9 про наявність залежності її сина від алкоголізму, дані обставини підтверджуються документами: епікризами, довідками, результатами УЗД долученими до матеріалів справи та цієї апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що призначивши покарання у виді позбавлення волі без застосування положень статті 75 КК України, може мати наслідком не тільки фізичні страждання у зв`язку із відсутністю можливості отримати належне медичне обслуговування в місцях позбавлення волі, але й реальний ризик приниження людської гідності з врахуванням емоційно-вольових та індивідуальних психологічних якостей ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації щодо способу фіксації неприбуття ОСОБА_6 до ТЦК та СП 21.09.2023 року, враховуючи що матеріали до правоохоронних органів про притягнення до кримінальної відповідальності було направлено тільки в січні 2024 року.

Враховуючи зазначені обставини, наявність у обвинуваченого щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, відсутність судимостей та обставин, які обтяжують покарання, згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення ним злочину повторно та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні, а виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства, стану його здоров`я, перебування на обліку в лікаря-нарколога, захисник вважає призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування такого з випробуванням здатне досягти мети покарання, яка має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових аналогічних злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу заперечив, а вирок просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи апелянта про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано тяжкість учиненого кримінального правопорушення, що є нетяжкими злочином, особа обвинуваченого: його вік, сімейний стан, те, що він не працює, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, заяв та скарг від сусідів стосовно нього не поступало, раніше не судимий. Крім наведеного, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано також соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, яка зазначена у досудовій доповіді стосовно ОСОБА_6 .

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ст. 336 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, хоч є нетяжким злочином, проте вчинене в умовах воєнного стану під час збройної агресії РФ, що створює в очах суспільства враження безкарності, та те, що підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин останній не мав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_6 при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

Стосовно покликання апелянта на те, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, немає. Суд першої інстанції таких не встановив, разом з тим в оскаржуваному судовому рішенні зазначено обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. ОСОБА_6 дійсно кожного разу прибував на виклик слідчого та суду. Вчасно та дисципліновано брав участь в слідчих діях, не можуть бути самостійною підставою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Втім, ці обставини, були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання у межах мінімальної межі санкції ст. 336 КК України.

Доводи про те, що ОСОБА_6 у зв`язку з залежністю від алкоголізму не зможе відбуваючи покарання отримувати належну медичну допомогу є безпідставними.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що при призначені покарання обвинуваченому, необхідно враховувати виховну дію покарання, оскільки воно повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Відтак, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4