Номер провадження: 11-сс/813/146/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000090, внесеного до ЄРДР 09 жовтня 2024 року ,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 16.02.2025 року, включно, у межах строку досудового розслідування, з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», без визначенням розміру застави.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених пунктами 1,3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжують існувати, тому є необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а клопотання слідчого слід задовольнити частково, з наступних підстав:

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим. Так, протягом 2-х місяців з часу обрання відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення не зібрала та не надала суду жодних доказів вчинення з боку ОСОБА_11 дій, які можуть бути кваліфіковані як вимагання. Дане кримінальне провадження розпочате та здійснюється виключно на показаннях однієї особи - потерпілого ОСОБА_12 . Водночас, потерпілий ОСОБА_12 приймає активну участь у слідчих діях, які ініціює сторона обвинувачення, надає показання, які постійно змінює, оскільки є взаємосуперечливими. Водночас, потерпілий ОСОБА_12 уникає участі у слідчих діях, які ініціює сторона захисту. Разом з тим, зібрані стороною обвинувачення докази не тільки спростовують твердження ОСОБА_12 , але й повністю підтверджують викладені письмово пояснення ОСОБА_11 щодо обставин його зустрічі з ОСОБА_12 біля кафе-бару «Хатинка», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Сергія Ядова, буд.6А. Натомість, слідчий суддя безпідставно відхилив клопотання про дослідження у судовому засіданні відеозапису з огляду місця події від 24.10.2024 року.

- сторона обвинувачення не довела, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисники та підозрюваний підтримали апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційній суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За вимогами ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000090 від 09 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , 24.10.2024 року, приблизно о 19:00 годині, рухаючись на транспортному засобі марки «Volkswagen Transporter», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », підшуканого ОСОБА_14 , задля вчинення протиправних дій та їх конспірації, під керуванням останнього, прибули до кафе-бару «Хатинка», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Сергія Ядова, буд. 6А, в якому на той час знаходився потерпілий ОСОБА_12 .

Далі, ОСОБА_7 помітивши потерпілого, наблизився до нього та представився працівником кримінального розшуку, висловивши вимогу пройти з ним, почав словесно погрожувати ОСОБА_12 , в свою чергу останній намагаючись дізнатись причини пред`явлених вимог, відмовився добровільно виконувати їх, внаслідок чого, ОСОБА_7 застосувавши фізичну силу до потерпілого, відчуваючи вседозволеність та безкарність у своїх діях, а також перевагу у фізичному стані, діючи примусово, протиправно та відкрито, проти волі ОСОБА_12 , заштовхав останнього в салон автомобіля «Volkswagen Transporter», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », в якому їх очікували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Одразу після чого, ОСОБА_14 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, почав рух на вказаному автомобілі, з метою запобігання спробам ОСОБА_12 його залишити, в свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , силоміць утримуючи потерпілого, з застосуванням фізичної сили, зневажаючи такими загальнолюдськими цінностями, як життя, здоров`я та свобода людини, незаконно позбавивши його волі, разом з ОСОБА_14 почали висувати вимоги передання їм наявних у нього грошових коштів, нібито в якості погашення неіснуючих боргових зобов`язань, висказуючи погрози застосування насилля та фізичної розправи щодо ОСОБА_12 , у разі відмови останнього виконувати їх вимоги.

В свою чергу ОСОБА_12 , перебуваючи під тиском, сприймаючи вищезазначені погрози, як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , грошові кошти в сумі 500 доларів США, які були у нього при собі. Однак, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висловили вимогу повернення потерпілим неіснуючого боргу у розмірі 50 000 доларів США, при цьому ОСОБА_12 , розуміючи серйозність намірів останніх, перебуваючи в безпорадному стані, повідомив про наявність вказаних грошових коштів у нього вдома за місцем проживання.

В подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проти волі ОСОБА_12 , доставили останнього на вищезазначеному автомобілі марки «Volkswagen Transporter», до місця проживання останнього, а саме до будинку АДРЕСА_1 , де словесно погрожуючи застосуванням фізичної сили в разі вчинення опору, придушивши волю потерпілого та таким чином переконавши про рішучість своїх дій, продовжуючи завдавати фізичні та моральні страждання потерпілому ОСОБА_12 , повторно висунули вимогу останньому передати їм вищезазначені грошові кошти, при цьому фактично позбавляючи його волі, можливості вільно рухатися та пересуватися, з`ясували де саме знаходяться грошові кошти в квартирі та як до неї потрапити.

Далі, ОСОБА_7 , проник до квартири потерпілого ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 , порушуючи недоторканність житла останнього, відшукав в шафі грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, якими незаконно заволодів та повернувся до вищезазначеного автомобіля, тим самим ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виконали усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, однак після цього останні були затримані співробітниками правоохоронних органів.

В рамках вказаного кримінального провадження, за обставин викладених у письмовому вигляді у клопотанні, 25.10.2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 26 жовтня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 22.12.2024 року, включно. Ухвалою Одеського апеляційного суду вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін.

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про нього в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а саме: отримати та дослідити відповіді оперативних підрозділів; необхідність проведення експертних досліджень комп`ютерної техніки; встановити та допитати інших свідків, які обізнані про обставини, які встановлюються під час досудового розслідування.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Як вбачається із матеріалів провадження, на час повідомлення про підозру існували факти та інформація, які свідчили про те, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, про підозру у яких йому було повідомлено. Про це, зокрема, свідчать докази та документи, які містяться в матеріалах провадження та досліджені слідчим суддею в судовому засіданні, а також надана під час апеляційного розгляду копія протоколу НСРД. Свою чергу, оглянутий за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні відеозаписз місця події не спростовує висновків слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри.

А тому, доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження доказів на підтвердження події вказаних кримінальних правопорушень та можливої причетності до їх вчинення ОСОБА_7 є безпідставними.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності (зменшення) існування ризиків, можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо відсутності або зменшення зазначених ризиків, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ризик втечі, колегія суддів, оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, зокрема, ОСОБА_7 , неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, офіційно непрацевлаштований, у власності нерухомого або рухомого майна немає, що свідчить про відсутність обставин, які можуть утримати підозрюваного за місцем свого проживання;

Враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у значній мірі підтверджується показаннями потерпілого, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від особи, яка є потерпілим у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на потерпілого з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, в зазначеному кримінальному провадженні продовжує існувати доведений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження ще триває та наразі не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення злочину, а отже, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення, при цьому зі спливом часу проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні вірогідність існування зазначених ризиків не зменшилась. Тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність у матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, на переконання колегії суддів є безпідставними, адже спростовуються достатньою сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.1-5 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000090, внесеного до ЄРДР 09 жовтня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_15 ОСОБА_3 ОСОБА_4