В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року Справа № 608/2792/24

Номер провадження1-кп/608/205/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові кримінальне провадження № 0000373, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 вересня 2024 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої по АДРЕСА_2 , громадянки України, не військовозобов`язаної, з середньою освітою, не одруженої, студентки четвертого курсу Чортківського навчально-наукового інституту підприємництва та бізнесу, не судимої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представників потерпілого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2024 року о 00 годині 23 хвилин водій ОСОБА_3 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, знаходилась на водійському місці у технічно справному автомобілі марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташовувався на проїзній частині території АЗС «ОККО», що по вул. Степана Бандери, 91 в м. Чортків.

В цей час на цьому ж АЗС «ОККО» знаходився, сидячи на проїзній частині перед автомобілем марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 .

У свою чергу водій ОСОБА_3 , грубо порушуючи вимоги пп 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР), усвідомлюючи, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та що керування транспортними засобами за таких умов заборонено, та проявивши неуважність, розпочинаючи рух, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема для ОСОБА_5 , та здійснила наїзд на нього із подальшим переїздом керованим нею автомобілем марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 спричинено такі тілесні ушкодження: закритий перелом крижової кістки, закритий перелом лівого поперечного паростка 4-го поперекового хребця, «рвана» рана правої гомілки, підшкірна гематома волосистої частини голови. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення водієм автомобіля марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимог пп. 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 ПДР, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

09 квітня 2025 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000373, внесеному в ЄРДР 14 вересня 2024 року. Згідно з даною угодою, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.286-1 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин. Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести обвинувачена за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки обвинувачена беззаперечно визнала свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, у скоєному щиро розкаялась, добровільно відшкодувала потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоди.

Вказані вид, міра покарання визначені сторонами угоди з врахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченої.

Також з угоди вбачається, що потерпілий та обвинувачена були ознайомлені з наслідками укладення та затвердження угоди, передбаченими ст. 473 КПК України, а також з наслідками невиконання угоди, передбаченими ст.476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , підтримавши угоду про примирення, яку просила затвердити, повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та пояснила, що вона розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, а також наслідки невиконання угоди.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що обвинувачена повністю відшкодувала заподіяну йому шкоду та просить затвердити укладену між ним та обвинуваченою ОСОБА_3 угоду про примирення від 09.04.2025 та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами угоди покарання.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за доцільне затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 , оскільки така відповідає вимогам закону.

Вислухавши прокурора, потерпілого, його представників, обвинувачену та її захисника, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, в тому числі узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа. Суд, при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання, зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

Так, згідно із ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, мотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, 409 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, в тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України мають право, використовуючи положенняст.69 КК України, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч.2 ст.69 КК України.

Приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 (справа №5-27кс16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому, щодо наданої суду угоди про примирення, суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474КПК України щодо видів угод про примирення і класифікації злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримується їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 у справі № 756/11661/17.

Суд вважає, що зміст угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 , жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч.3 ст.469, п.7 ст.474 КПК України. Обґрунтованих підстав обмежувати дію принципу диспозитивності у даному кримінальному провадженні суд не встановив. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст. ст. 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.58 КК України.

Беручи до уваги, що в діях обвинуваченої є кілька обставин, які пом`якшують її покарання, зокрема щире каяття в скоєному, добровільне відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди, котрі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про її особу, наявність постійного місця проживання, є студенткою Чортківського навчального наукового інституту підприємництва та бізнесу, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, суд погоджується з пропозицією сторін угоди про примирення щодо застосування до обвинуваченої положень ч.1 ст.69 КК України та при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, призначивши ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, яке на думку суду буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, затвердити угоду про примирення та ухвалити обвинувальний вирок.

Таким чином, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених КК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про примирення судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні, котрі полягають у залученні експерта для проведення судових експертиз , слід вирішити у порядку, передбаченомуст. 124 КПК України, зокрема, стягнути з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_5 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_3 , з другої сторони 09 квітня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000373, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 вересня 2024 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Речові докази по справі: транспортний засіб марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб серії НОМЕР_2 , посвідчення водія серія НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення: судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/11576-ІТ від 31.10.2024 в сумі 4377 ( чотири тисячі триста сімдесят сім) гривень 45 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/11413-ІТ від 25.10.2024 в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/12863- ІТ від 11.11.2024 в сумі 3183 ( три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 17.09.2024 на транспортний засіб марки «Renault» моделі «Koleos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб серії НОМЕР_2 , посвідчення водія серія НОМЕР_3 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Згідно з оригіналом

Суддя:/підпис/

Вирок набрав законної сили « » року.

Оригінал вироку знаходиться в матеріалах справи №608/2792/24, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_1

Копію вироку видано « » року

Секретар: