У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6

на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваної за ч. 4 ст. 191 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_7 , яку оголошено у міжнародний розшук, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.03.2025.

Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під вартою передувало затримання підозрюваного з моменту затримання.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України після затримання ОСОБА_7 вона має бути доставлена до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який не пізніше 48 (сорока восьми) годин з часу доставку її до місця кримінального провадження.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апелянти просять поновити строк на апеляційне оскарження. Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Первомайського міськрайонного відділу поліції ГУНП України у Миколаївській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000053 про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначила, що строк на апеляційне оскарження на її думку пропущено з поважних причин, оскільки ухвалу про обрання мені запобіжного заходу постановлено в закритому судовому засіданні без її участі. Про наявність зазначеної ухвали дізналася 12.03.2025, коли отримала ухвалу через систему «Електронний суд», як додаток до ухвали про повернення апеляційної скарги її захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 щодо поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді зазначив, що ухвалу про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлено в закритому судовому засіданні без участі ОСОБА_9 та її захисника.

Вказав, що ОСОБА_9 взагалі не отримувала оскаржувану ухвалу, а ним як її захисником 27.02.2025 на адресу Первомайського міськрайонного суду скеровано запит, відповідь на який разом з копією ухвали надійшов 03.03.2025. 10.03.2025 у п`ятиденний строк з урахуванням вихідних днів з моменту ознайомлення з оскаржуваною ухвалою, ним подана апеляційна скарга, яка ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.03.2025 повернута, оскільки подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, і апелянт не порушував питання про поновлення цього строку. Таким чином, сторона захисту не була ознайомлена з оскаржуваною ухвалою на час прийняття рішення і подала апеляційну скаргу після ознайомлення зі змістом ухвали, що, на думку захисника, є поважною причиною пропуску строку.

Підозрювана ОСОБА_9 наголошує, що не приховувалась від органів досудового розслідування, оскільки їй стало відомо про кримінальне провадження в якому вона є підозрюваною, коли була за межами України. В цих умовах, що вона значиться у розшуку та відносно неї обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що позбавляє її права повернутися до України та надавати пояснення по кримінальному провадженню.

Апелянти вказують, що ОСОБА_7 не вручено в передбачений законом спосіб повідомлення про підозру та належним чином не повідомлено ОСОБА_7 про необхідність явки до прокурора чи слідчого. Також зазначили, що слідчий обізнаний про перетин ОСОБА_7 кордону 09.01.2025, що ніяким чином не вплинуло на направлення слідчим в той же день 15.01.2025 за місцем реєстрації підозрюваної трьох повісток про виклик на 20.01.2025 о 12:00, на 21.01.2025 о 12:00 та на 22.01.2025 о 12:00, які вона не могла отримати з об`єктивних причин.

Також апелянти вважають, що підозра у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення є необґрунтованою. Також на думку захисника, бюджетні кошти Мигіївської сільської ради не могли бути ввірені ОСОБА_7 , оскільки не перебували в її віданні, а їх розпорядником є посадові особи вказаної ради.

На думку апелянтів, не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені слідчим суддею обставини.

СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000053 від 17.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, виділене на підставі постанови прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 17.01.2025 з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000001 від 06.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України, щодо підозрюваної ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

06.01.2025 у рамках кримінального № 0000001 від 06.01.2023 за погодженням з прокурором Первомайської окружної прокуратури слідчим складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, яке у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України повинно бути вручено їй у день його складення, тобто 06.01.2025.

ОСОБА_7 у цей день відсутня за місцем реєстрації та останнім відомим місцем проживання в АДРЕСА_1 . З пояснень ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що вона зі свого мобільного телефону із номером НОМЕР_1 зателефонувала ОСОБА_7 на номер телефону НОМЕР_2 та повідомила останній, що слідчий ОСОБА_8 має намір вручити їй письмове повідомлення про підозру і просила ОСОБА_7 повідомити про своє місце знаходження, на що ОСОБА_7 відмовилася. Також свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_7 вона не бачила вже близько двох років, квартиру у неї винаймає.

На дзвінки слідчого ОСОБА_7 не відповідала.

Враховуючи наведене, в даній ситуації відсутня можливість вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 278 КПК України, оскільки вона переховується від слідства і ухиляється від отримання повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Слідчий ОСОБА_8 вжив заходів для вручення ОСОБА_7 зазначеного вище повідомлення про підозру у зазначений спосіб. Письмове повідомлення про підозру 06.01.2025 надіслано ОСОБА_7 поштою рекомендованим листом з описом вкладень за адресою її останнього відомого місця проживання та реєстрації. Цього ж дня письмове повідомлення про підозру надіслано ОСОБА_7 за допомогою телефону у месенджері «Viber», який закріплений за номером телефону ОСОБА_7 НОМЕР_2 .

Наведені обставини підтверджуються доданими до клопотання документами.

Таким чином, 06.01.2025 ОСОБА_7 згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України, набула статусу підозрюваної, після чого 15.01.2025 слідчим СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 направлено підозрюваній ОСОБА_7 поштою (МД АТ «Укрпошта») за останнім відомим місцем проживання три повістки про виклик для допиту в статусі підозрюваної у рамках вказаного кримінального провадження на 20.01.2025 о 12:00, на 21.01.2025 о 12:00 та на 22.01.2025 о 12:00, однак вона їх не отримала.

15.06.2024 слідчим ініційовано ряд оперативно-розшукових дій (доручення № СЕД-7476-2025), направлених на встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , проте її місцезнаходження не встановлено. При цьому шляхом доступу до Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України («Аркан») встановлено, що 09.01.2025 ОСОБА_7 здійснила перетин державного кордону України в пункті пропуску «Старокозаче» молдавської ділянки кордону, використовуючи автомобільний транспорт та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 та в подальшому перетин державного кордону України в напрямку в`їзду не здійснювала.

17.01.2025 постановою слідчого у рамках вказаного кримінального провадження оголошено розшук підозрюваної ОСОБА_7 .

Також 17.01.2025 досудове розслідування у рамках кримінального провадження № 0000053 від 17.01.2025 зупинено.

17.01.2025 підозрювану ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук. ОСОБА_7 не була затримана в даному кримінальному провадженні.

22.01.2025 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України дозволяє застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що існують заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Оскільки в даному випадку питання про обрання запобіжного заходу вирішується в порядку ч.6 ст. 193 КПК України, тобто для забезпечення доставки підозрюваної, оголошеної в міжнародний розшук, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя не вирішував питання про застосування застави відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України.

Зазначена процедура визначена ч.6 ст. 193 КПК України і є складовою процесу міжнародного розшуку, без якої неможливе доставлення ОСОБА_7 в місце досудового розслідування.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги.

Підозрювана ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлена через електронну пошту.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів встановила таке.

Згідно вимогам п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. З огляду на те, що про наявність оскаржуваної ухвали апелянти дізналися 03.03.2025 та 12.03.2025, тому строк на подачу апеляційної скарги, з урахуванням мотивів наведених апелянтами, слід поновити.

Щодо доводів апелянтів, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, то колегія суддів встановила таке.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя та суд апеляційної інстанції. Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зокрема, у п. 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18), суд зазначив, що особа може бути затримана відповідно до п. 1 (с) ст. 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою. Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання.

Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Ці вимоги закону враховані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, є обґрунтованою.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у привласненні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення. На думку колегії суддів, ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 могла вчинити кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, щодо правильності кваліфікації дій підозрюваної, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Незгода сторони захисту з достатністю цих доказів має бути предметом безпосереднього розгляду кримінального провадження судом.

Також є безпідставними доводи апелянтів щодо порушення слідчим визначеного КПК України порядку вручення підозри.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчий ОСОБА_8 вжив заходів для вручення ОСОБА_7 зазначеного вище повідомлення про підозру у зазначений спосіб. Письмове повідомлення про підозру 06.01.2025 надіслано ОСОБА_7 поштою рекомендованим листом з описом вкладень за адресою її останнього відомого місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 . Цього ж дня письмове повідомлення про підозру було надіслано ОСОБА_7 за допомогою телефону у месенджері «Viber», який закріплений за номером телефону ОСОБА_7 НОМЕР_2 .

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, які встановлені слідчим суддею.

Колегією суддів, всупереч доводам апелянта в поданій апеляційній скарзі, встановлено, що під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, та які виправдовують обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Є доведеними ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає, що з наданих суду матеріалів вбачається, що дійсно, ОСОБА_7 мала позитивну репутацію, постійне місце проживання, не притягувалась до відповідальності, займалася підприємницькою діяльністю і позитивно характеризувалася.

Однак, усвідомлюючи суворість покарання, яке їй загрожує, ОСОБА_7 може намагатися переховуватися від досудового розслідування та суду. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 за місцем реєстрації не проживає, за викликом слідчого не з`являється та 09.01.2025 здійснила перетин державного кордону України. Тому вказаний ризик є доведеним.

Є доведеним ризик впливу на іншого підозрюваного, який є її батьком, та на свідків.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею рішення про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ані слідчим суддею, ані колегією суддів під час апеляційного розгляду апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи вагомість наявних доказів щодо можливого вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання винуватою, дані про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку, що до підозрюваної слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Оскільки в даному випадку питання про обрання запобіжного заходу вирішується в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, тобто для забезпечення доставки підозрюваної, оголошеної в міжнародний розшук, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, суд не вирішує питання про застосування застави відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України.

Зазначена процедура визначена ч.6 ст. 193 КПК України і є складовою процесу міжнародного розшуку, без якої неможливе доставлення ОСОБА_7 в місце досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3, 409, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Поновити строк підозрюваній ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_6 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року.

Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3