Справа № 727/151/23
Провадження № 1-кп/727/43/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

за участю потерпілого - ОСОБА_4 ,

за участю обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю захисників обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого.

Вказує на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за який законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, а тому відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування продовження обвинуваченому ОСОБА_5 на час судового розгляду запобіжного заходу у виді тримання під вартою сторона обвинувачення покладає наявність обставин, які свідчать про те, що існують вищевказані ризики, оскільки знаходячись на волі обвинувачений може:

- п. 1 переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Так, ОСОБА_5 , усвідомлюючи особливу тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину та, будучи раніше неодноразово судимим, а саме: 17.09.2014 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 7 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробним терміном 1 рік; 17.02.2015 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 29.11.2016 року по відбуттю покарання; 07.05.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 29.05.2017 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі; 09.07.2019 року Апеляційним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 17.04.2020 по відбуттю покарання; 26.10.2020 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч. 1 ст. 395 КК України до 1 місяця арешту, звільнений 19.02.2021 року по відбуттю покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Стосовно ризику (небезпеки) переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду (як однієї із підстав застосування запобіжного заходу) слід зауважити, що застосування конкретного запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), серед яких одним з важливіших є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від неї (тяжкості) залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Така правова позиція цілком узгоджується з уставленою міжнародною практикою. Так, у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, який інкримінується підозрюваному.

Отже, невідворотність реального відбування покарання у разі визнання винним ОСОБА_5 , свідчить про те, що останній усвідомлюючи, що у разі набрання законної сили вироку щодо нього за вчинення кримінального правопорушення, по якому повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, він може отримати реальний строк покарання у виді позбавлення волі, з метою уникнення від покарання, може вчиняти дії щодо переховування від суду.

- п. 3 незаконно впливати на потерпілого та інших обвинувачених у кримінальному провадженні.

З метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та інших обвинувачених та інших осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому може намагатись здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб як особисто, так і через інших осіб, з метою схилити їх до зміни наданих показань або надання неправдивих показань у кримінальному провадженні, які б спростовували його вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

- п. 5 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На підставі викладеного, та беручи до уваги те, що ОСОБА_5 є особою, який обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства відносно потерпілого, уважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 не забезпечить у повній мірі виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не надасть реальної змоги запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим, підстав для обрання іншого запобіжного заходу не має.

Окрім того, ризики встановлені судом під час обрання та продовження щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати.

Крім цього, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що інкриміновані ОСОБА_5 злочини, передбачені ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186 та ч. 4 ст.189 КК України, вчинені із застосуванням насильства, просив суд не визначати розмір застави у вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не заперечували проти заявленого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили застосувати заставу.

Заслухавши клопотання прокурора, думку потерпілого, обвинуваченого та захисника, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Розглядаючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд погоджується з прокурором у тому, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку суду, прокурором правильно наведені підстави вважати, що наявні ризики.

(1) Ризик переховування від суду

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

До того ж, що є більш важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на потерпілого, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, а потерпілий може бути допитаний повторно, окрім того, вже допитані свідки також можуть бути допитані судом повторно, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 , на потерпілого та свідків можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою застерігатиме обвинуваченого від незаконного впливу на потерпілого та свідків.

(3) Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та раніше судимий за аналогічні злочини, не має постійного місця роботи, а отже наразі існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 ймовірно може: (1) переховуватись від суду; (2) незаконно впливати на потерпілого та свідків; (3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. Тобто прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим уважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 1) ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, суд вважає, що в даному конкретному випадку відповідно до ст. 183 КПК України не визначати розмір застави.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор», терміном до 23 травня 2025 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави у кримінальному провадженні №0000187 від 16.06.2022.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому та захиснику та направити до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1