Справа № 472/65/25
Провадження №1-кп/472/52/25
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
26 березня 2025 року селище Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, освіта повна загальна середня, який не працює, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289 КК України,
26 березня 2025 року прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілого та свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення, а обраний під час підготочого судового засідання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 31.03.2025 року.
На наявність вказаних ризиків, на думку прокурора, вказує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкції статей яких передбачає позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти (п`ятнадцяти) років, а тому, усвідомлюючи це, ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Також ОСОБА_4 постійного та стабільного джерела прибутку не має, не одружений, утриманців не має, таким чином в нього відсутні міцні, сталі соціальні зв`язки, які б утримували його за останнім місцем проживання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності, шляхом залякування та погроз, чи іншими способами може впливати на потерпілого та свідків, показання яких мають суттєве значення у вказаному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що ризики, вказані у клопотанні, на сьогодні не зникли та продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з метою отримання належної медичної допомоги, яку обвинуваченому не в змозі забезпечити в умовах слідчого ізолятора. Крім того, захисник зазначив, що потерпілий та чотири свідки вже допитані, а інші два недопитані свідки знаходяться в Запоріжжя, тому на момент розгляду клопотання ризик впливу на потерпілого та свідків відсутній. Обвинувачений в силу ст.89 КК України не судимий, будь-яких доказів того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором суду не надано.
Заслухавши думки учасників судового провадження, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним в частині першій вказаної статті.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях на стадії судового розгляду доведена перебуванням на розгляді суду обвинувального акта.
Аналізуючи встановлене в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором ризик можливості переховування від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України) та ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) у ході розгляду клопотання є доведеними.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, санкції статей яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років та від восьми до дванадцяти років відповідно, а тому, усвідомлюючи це, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, у тому числі на непідконтрольній території України, враховуючи, що на території України введено воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації.
Також ОСОБА_4 постійного та стабільного джерела прибутку не має, не одружений, утриманців не має, таким чином в нього відсутні міцні, сталі соціальні зв`язки, які б утримували його за останнім місцем проживання. Крім того, він обвинувачується у вчинені чотирьох кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289 КК України. Вказане на думку суду свідчить про те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд також вважає, що ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні підтверджений, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочинів із погрозою застосування насильства. Крім того, в минулому судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який вказав суду на обставини щодо непризненого відношення до нього зі сторони ОСОБА_4 , і вказав, що він є особою з інвалідністю, а тому ОСОБА_4 може намагатись схилити потерпілого до зміни показань потерпілим, найбільш сприятливих для нього.
На думку суду інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання встановленим ризикам.
Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, оскільки обвинувачений офіційно не працює та не має іншого джерела доходів. Крім того, даний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.
Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду.
Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не зможе перешкодити обвинуваченому переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Застосування до обвинуваченого домашнього арешту жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має сталих соціальних зв`язків за місцем останнього проживанння і може переховуватись від суду, а також суду стороною захисту не надано документів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 має у власності житло за адресою: АДРЕСА_1 і може там проживати в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Вік, стан здоров`я та сімейний стан ОСОБА_4 не перешкоджають його утриманню в умовах слідчого ізолятора. Доказів, які б свідчили про протилежне, стороною захисту суду не надано.
Згідно з наданою захисником медичною довідкою завідувача ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 підтверджені діагнози: цукровий діабет, 2 тип субкомпенсований Е 11; ампутаційна культя лівої нижньої кінцівки; діабетична ангіопатія, полінейропатія G93.3. Отримував лікування, стан покращився. На теперішній час загальний стан задовільний. Ургентної допомоги за межами СІЗО не потеребує.
Суд вважає, що надані стороною захисту документи на підтвердження того, що обвинувачений страждає на певні захворювання, - не свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 за станом здоров`я не може перебувати під вартою.
Суд звертає увагу на те, що питання щодо надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 року (далі Порядок №239/5/104).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Статтею 21 вказаного Закону забезпечення медичного обслуговування осіб, взятих під варту, покладено на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.
Відповідно до п. 2.3, 2.6, 2.8, 2.10 Розділу ІІ Порядку № 239/5/104 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.
Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.
Таким чином, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 не є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не встановлено факту неможливості тримання обвинуваченого під вартою, так як обвинувачений ОСОБА_4 має доступ до медичної допомоги та такий доступ йому має забезпечити керівництво СІЗО.
Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне не визначати ОСОБА_4 заставу, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочинів, вчинених із погрозою застосування насильства.
За обставин, зазначених вище, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 199, 369-372 КПК України, суд
Клопотання прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Харків, освіта повна загальна середня, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 травня 2025 року включно.
Строк дії ухвали закінчується 24 травня 2025 року о 24.00 годині.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Відмовити в задоволенні усного клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1