Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/140/25 за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника-адвоката ОСОБА_16 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року, у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відмовлено повністю.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено повністю.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 строком на 60 днів, тобто до 12 травня 2025 року включно.

Раніше визначений ОСОБА_14 розмір застави, а саме - 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. залишено без змін.

У разі внесення застави на ОСОБА_14 , покладено певні обов`язки.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених, задовольнити.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 14.05.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_21 .

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_22 , ОСОБА_23 дію обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 2 місяців, тобто до 14.05.2025 включно, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; не спілкуватися зі свідком ОСОБА_21 .

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000334 від 29.06.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_25 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнім пред`явлено обвинувачення (зокрема ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України), оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а за ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. Також судом враховано і те, що всі вищезгадані обвинувачені є мешканцями інших областей та зареєстровані поза межами Закарпатської області. З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам.

В апеляційних скаргах:

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 захисник-адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду від 14.03.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі визначити розмір застави. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те,що зазначене обвинувачення за ч.3 ст.307 КК України є необґрунтованим та не вмотивованим. Зазначає, що відповідно до клопотання жодним чином не доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а лише формально їх перелічено, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, а також належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_10 . Звертає увагу суду, що крім клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 прокурором не надано матеріалів на підтвердження обґрунтованості клопотання. Посилається, що з часу проведення підготовчого судового засідання прокурором клопотання не змінюється, що підтверджується тим, що у вказаному клопотанні прокурор керується ст.ст. 314, 315 КПК України, хоча стадію підготовчого судового засідання проведено. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 перебуває під вартою понад 2 роки, доказів існування хоча б одного ризику прокурором жодного разу не було подано, також прокурором безпідставно та не обґрунтовано в клопотанні не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, що залишилось поза увагою суду. Звертає увагу на те, що Закарпатським апеляційним судом визначено розмір застави іншим обвинуваченим, у цьому ж кримінальному провадженні, які обвинувачуються у створенні та діяльності злочинної організації щодо незаконного збуту наркотичних засобів, однак обвинуваченому ОСОБА_10 , який відповідно до висунутого обвинувачення ніякого відношення до діяльності злочинної організації не має, суд не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, що викликає сумніви в неупередженості складу суду;

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 14.03.2025 в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу і задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а клопотання захисника задовольнити, в разі залишення без змін такого запобіжного заходу, визначити заставу в розмірі не більшому ніж 200 000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що з оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд не дав відповіді на доводи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, тобто фактично не розгляду в його, що є істотним процесуальним порушенням, яке тягне скасування судового рішення. Вказує, що прокурором у клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_11 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Зазначає про відсутність підстав вважати, що відносно ОСОБА_11 існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, оскільки наявність таких не доведено. Свідок, про якого йдеться в клопотанні прокурора, нікому не відомий і ОСОБА_11 не має можливості здійснювати на нього будь-який вплив, а також жодних намірів переховуватись від суду. Крім того, захисник стверджує про наявність у обвинуваченого постійного місяця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики, відсутність перешкод для визначення обвинуваченому ОСОБА_11 розміру застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції. відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід -грошову заставу. Стверджує, що стороною обвинувачення в черговому аналогічному клопотанні не наведено нових обставин, які б свідчили про те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, є реальними і наявними. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_13 вже 2 роки і 3 місяці перебуває під вартою, останній не має наміру ні переховуватись від суду, ні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ні впливати на свідка у кримінальному провадженні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, є немолодим за віком, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, його дружина є онкохворою та відповідно потребує постійного догляду й допомоги;

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить ухвалу суду від 14.03.2025 в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу і задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_12 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а клопотання захисника задовольнити, в разі залишення без змін такого запобіжного заходу, визначити заставу в розмірі не більшому ніж 200 000 грн. Посилається на те, що підозра ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є необґрунтованою, а заявлені стороною обвинувачення ризики не є доведеними та ґрунтуються на припущеннях. Обвинувачений перебуває під вартою більше двох років. Ризик переховування ОСОБА_12 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, як і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. У клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_12 . Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави, оскільки жодних перешкод у її застосуванні немає;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_14 більш мякий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у разі якщо апеляційний суд прийде до переконання про неможливість застосування більш мякого запобіжного заходу, як тримання під вартою, просить зменшити раніше визначений розмір застави. Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_14 тривалий час утримується під вартою і на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обвинувачена вже більше дев`ятнадцяти місяців перебуває під вартою і всі ризики, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу, відпали. Судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_14 як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду вину у вчиненому визнавала, співпрацювала зі слідством. Також ОСОБА_14 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Під час перебування під вартою у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я і задля недопущення погіршення її стану, обвинуваченій необхідно пройти ряд обстежень, що неможливо в умовах перебування у слідчому ізоляторі. Зазначає, що обрана в такому розмірі застава обвинуваченій, з розрахунку матеріального становища, є непосильною для неї, яка фактично уже тривалий час немає можливості працювати та заробляти кошти;

- обвинувачений ОСОБА_15 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відносно нього застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартоюта покласти на нього обов`язки визначені ст. 194 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що ухвалене судове рішення є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим. Зазначає, що стороною обвинувачення не дотримано вимоги обґрунтованої підозри, оскільки така обґрунтовується припущеннями, неналежними й недопустимим доказами, здобутими з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що утримується під вартою з 19 грудня 2022 року, тобто більше двох років, тому підстави вважати, що існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день є необґрунтованими та нічим не доведені. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваної ухвали він не отримував.

- захисник-адвокат ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 просить ухвалу суду від 14.03.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_15 скасувати та постановити нову, якою відносно останнього застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартоюта покласти на нього обов`язки визначені ст. 194 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що ухвалене судове рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_15 , є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим. Зазначає, що стороною обвинувачення не дотримано вимоги обґрунтованої підозри, оскільки така обґрунтовується припущеннями, неналежними й недопустимим доказами, здобутими з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що прокурором в клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_15 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. ОСОБА_15 заходиться під вартою з 19.12.2022, тому підстави вважати, що існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день є необґрунтованими та нічим не доведені. Свідок, про якого йдеться в клопотанні прокурора, допитаний в порядку ст. 225 КПК України, також ОСОБА_15 співпрацював зі слідством, дав показання та не має жодних намірів переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на учасників кримінального провадження. Сторона захисту вважає, що такий вид запобіжного заходу, як застава, в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_15 , з покладенням певних обов`язків на ОСОБА_15 .

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, просить суд врахувати те, що повний текст ухвали ні захисником ні обвинуваченим взагалі не отримано, та святкових днів цього періоду, тому просить поновити такий.

Апеляційні скарги розглядається у відсутності обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , а також захисників-адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило, крім того захисники-адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та прокурор, не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

26.03.2025 обвинуваченийОСОБА_15 та його захисник-адвокат ОСОБА_16 звернулася до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2025 та одночасно заявили клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що повний текст ухвали ні захисником ні обвинуваченим взагалі не отримано.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, ухвала суду постановлена, в тому числі, за участю обвинуваченогоОСОБА_15 та його захисника-адвоката ОСОБА_16 , які були присутні в судовому засіданні 14.03.2025 під час прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 14.03.2025 оголосив лише резолютивну частину ухвали, при цьому жодних відомостей про направлення копії даної ухвали заінтересованим особам, в тому числі обвинуваченомуОСОБА_15 та його захиснику-адвокату ОСОБА_16 матеріали контрольного провадження не містять, зазначене, на переконання апеляційного суду, перешкодило обвинуваченомуОСОБА_15 та його захиснику-адвокату ОСОБА_16 належним чином реалізувати їх право на апеляційне оскарження ухвали судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подані обвинуваченимОСОБА_15 та його захисником-адвокатом ОСОБА_16 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, і такий строк поновлюється.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали захисники-адвокати: ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ; ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; ОСОБА_26 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , а також обвинувачений ОСОБА_15 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть ухилятися від явки до суду та не будуть виконувати процесуальні рішення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику обґрунтовано віднесено ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів уважає, що небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 від суду, є переконливою. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через те, що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , ризики переховування їх від суду, а також незаконного впливу на свідка, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про можливість визначення обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 розміру застави не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченим може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Колегія судів не перевіряє доводи захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 й ОСОБА_16 про безпідставність обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_14 , зокрема те, що остання має значні проблеми зі здоров`ям, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_14 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни їй запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_15 та захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ; ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні й стороною обвинувачення не наведено будь-яких обставин і не надано доказів у підтвердження таких ризиків.

Аналогічним чином, колегією суддів відхиляються доводи обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_15 частково визнав свою вину, співпрацює зі слідством, оскільки такі не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 ; ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , а також обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на свідка, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційні скарги сторони захисту в частині доводів про особу обвинувачених, які характеризуються з позитивної сторони.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів, та відмовив у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11

.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, зокрема, в частині продовження тримання під ватою щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити обвинуваченому ОСОБА_15 та його захиснику-адвокату ОСОБА_16 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника-адвоката ОСОБА_16 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 травня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді