КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 06 березня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнямипредставника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю,Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке вилучене за результатами проведення обушку за адресою: АДРЕСА_1 :

- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

- предмети, які за своїми зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти у іноземній валюті «долар США», номіналом «100», у кількості 250 банкнот.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

На думку апелянта, арешт накладено незаконно, оскільки в оскаржуваному рішенні та в клопотанні не наведено підстав та доказів для застосування такого заходу забезпечення.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що обшук проведено не уповноваженою особою, а у клопотанні відсутні повноваження прокурора та ухвали на дозвіл проведення НСРД.

Звертає увагу на те, що трудовий договір з ОСОБА_5 , як Генеральним директором ТОВ «Агріком Груп», припинено 01 липня 2015 року на підставі заочного рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 серпня 2016 року.

На переконання сторони захисту арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Посилається на те, що арештовані грошові кошти набуто законним шляхом та вони не мають відношення до кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 березня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000230, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України та за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що на території Луганської області до 2014 року діяла група компаній підконтрольних ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її синам ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: ПАТ «Луганськ-Нива» (); ПАТ «Луганськмлин» (); ТДВ «Колосок» (КОД ); ТОВ «Білокуракинський хлібозавод» (); ТОВ «Агріком груп» (); ТОВ «Добродія-трейд» ().

Вказані підприємства займались вирощуванням зернових культур, виробництвом хліба та хлібобулочних виробів, виробництвом продуктів борошномельно-круп`яної промисловості та їх подальшою реалізацією на території Луганської області та всієї України під торговою маркою «ДОБРОДІЯ».

Відповідно до отриманих під час досудового розслідування відомостей, встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, громадянин України ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 31.08.2022, перебуваючи у невстановленому місці і достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, а також про введення в дію Указів Президента щодо накладення санкцій на фізичних та/або юридичних осіб, які ведуть господарську діяльність з державою агресором або їй допомагають (у будь-якій формі), усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на здійснення співпраці у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, достовірно знаючи про встановлення окупаційною адміністрацією Російської Федерації повного контролю над м.Луганськ, Луганської області, де зареєстрований та фактично знаходиться підконтрольний йому суб`єкт підприємницької діяльності та його виробничі потужності, з метою збереження майна підприємства та корисливих мотивів, що спрямовані на отримання прибутку, вирішив продовжити провадження господарської діяльності вищевказаного суб`єкту господарювання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керівник у ТОВ "АгрікомГруп", довірена особа ОСОБА_10

04 лютого 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року проведено обшук житлової квартири за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено належний гр. ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_2 ; предмети, які за своїми зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти у іноземній валюті «долар США», номіналом «100», у кількості 250 банкнот.

04 лютого 2025 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_13 , вилучене за результатами проведення обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

05 лютого 2025 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю,Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 направив поштовим зв`язком до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна вилученого за результатами проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000230 про накладення арешту на вказані грошові кошти та мобільні телефони, які вилучено під час проведення обшуку, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів частково погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При вирішенні даної апеляційної скарги, колегія суддів також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Перевіркою матеріалів справи, в тому числі долучених прокурором до клопотання та документів, наданих захисником, колегія суддів встановила, що зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказані грошові кошти не можуть бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вилучені грошові кошти не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З письмових заперечень на клопотання про арешт майна вбачається, що арештовані грошові кошти отримано від продажу майна, яке належить дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_14 , що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05 липня 2024 року № 2006 (а.с. 17, т. 2)

На думку колегії суддів, наведені докази підтверджують законність джерел походження коштів, вилучених за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року не надано дозволу на вилучення грошових коштів.

Колегія суддів вважає, щов силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані арештовані грошові кошти є тимчасово вилученим майном, які не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та не є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування зворотнього не доведено. Хоча в матеріалах і міститься постанова старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_13 , від 04 лютого 2025 року про визнання зазначених грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на вказану постанову органу досудового розслідування таке визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в ній як і в самому клопотанні прокурора про арешт грошових коштів, не приведено жодного обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає це майно.

Ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна грошових коштів для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вилучені кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на предмети, які за своїми зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти у іноземній валюті «долар США», номіналом «100», у кількості 250 банкнот, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю,Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000230 від 12.03.2024, - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене за результатами проведення обшуку житлової квартири за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування, а саме на:

- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «Х», ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

У накладенні арешту на предмети, які за своїми зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти у іноземній валюті «долар США», номіналом «100», у кількості 250 банкнот, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17

Єдиний унікальний № 761/5470/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Справа № 11сс/82/2122/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК