Справа № 646/844/24
№ провадження 1-кп/646/281/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0003288 від 10.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Великий Бурлук Харківської області, громадянки України, не заміжньої, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи обізнаною про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України №2102-IХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, зокрема, останній раз Законом України від 08.11.2023 № 3429-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин «16» листопада 2023 року строком на 90 діб на всій території України, вчинила умисні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна.

Так, 09.12.2023 близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в якості гості, де після спільного вживання спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_5 , користуючись тим, що потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дії, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, викрала грошові кошти в сумі 6400 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_3 , покинула місце скоєння злочину, обернувши викрадені грошові кошти на свою користь та розпорядилась ними на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6400 гривень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті, визнала повністю, а саме те, що 09.12.2023 близько 12 год. 00 хв., вона святкувала свій день народження в квартирі у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , з яким вживала спиртні напої. ОСОБА_7 хотів покласти гроші в кишеню, але вони випали. ОСОБА_3 забрала їх собі. Просила суд не застосовувати сувору міру покарання, осуджує вчинені нею дії та щиро кається у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_7 подав письмову заяву про розгляд кримінальної справи без його участі, зокрема за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, цивільний позов не має наміру заявляти, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 визнала себе винною повністю і не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини скоєного кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, немає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченої, суд за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин у справі, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченої, і дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу обвинуваченої. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду застосування та наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України.

Показання обвинуваченої відповідають обставинам та пред`явленому їй обвинуваченню.

Суд вважає винною обвинувачену ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яке вона підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, обставини, що впливають на її покарання.

ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, для обвинуваченої є визнання своєї вини повністю, щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, для обвинуваченої є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідженням даних про особу обвинуваченої встановлено наступне.

ОСОБА_3 з середньою спеціальною освітою, незаміжня, має постійне місце проживання, за медичною допомогою у КНП «Куп`янське територіальне медичне об`єднання» до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не зверталася, на обліку у цих лікарів не перебуває, до адміністративної відповідальності за даними Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області не притягувалася, на будь-яких обліках у відділі поліції не перебуває. За місцем проживання характеризується посередньо.

Обираючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення та наслідки, характер діяння, форму й ступінь вини, також мотивацію вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої. При цьому, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження нею нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення та ненастання тяжких наслідків, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченій покарання в межах санкції частини відповідної статті Особливої частини КК України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Водночас, враховуючи викладене вище, визнання вини обвинуваченою, її щире каяття, а також те, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, позицію потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, та не має до обвинуваченої матеріальних та моральних претензій, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. п. 1. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, ч. 3 ст. 76 КК України, передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.

Так, з урахуванням викладених норм права, суд вважає необхідним додатково покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що передбачено п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченій в ході досудового розслідування не обирався.

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.01.2024, на тимчасово вилучене майно, скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся, судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не застосовувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 після набрання цим вироком законної сили скасувати.

Речові докази: грошові кошти в кількості 30 штук номіналом «200» гривень загальна сума 6000 тисяч гривень, з наступними серійними номерами: ЗЄ 7394550; СК 0957467; КВ 5450028; КН 5322684; УЗ 4196386; XЄ 1882087; ТЕ 5960041; УЙ 0379693; ТА 5081759; ХЕ 6227890; УЄ 5984383; КЙ 3712464; ЗД 9829574; УФ 0314439; ЦА 7235205; ТЕ 6558581; УС 3056954; УН 5715379; ХЖ 2868653; ТИ 7569152; СК 0121445; ЕЕ 7359569; УЛ 1360204; Т3 0465614; ЗЄ 0227897; УХ 4752148; СЕ 8393322; ТЕ 1341961; ТИ 2582663; ВХ 2038885, які передані під час досудового розслідування потерпілому ОСОБА_8 залишити у розпорядженні останнього.

Прокурору та обвинуваченій копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду направити його копію.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Головуючий: ОСОБА_1