У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальну справу №308/22128/23, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000691 від 16.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальна справа №308/22128/23, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000691 від 16.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні прокурор надав до суду угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання винуватості від 09 жовтня 2024 року, яку прокурор просив затвердити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором, підтвердили добровільність її укладення.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна його заява, згідно якої зазначено, що він не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

У судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений повністю розуміє, що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, та він має відповідні права передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, узгоджений вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Заслухавши учасників судового провадження, щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити, призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши обвинувальний акт, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер «істини» у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди недостатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника обвинуваченого протягом усього періоду досудового розслідування, адже обвинувачений, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак, у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема узгоджене сторонами покарання, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої обвинуваченим позиції щодо укладення угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі враховано, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідно ст. ст. 469 та 472 КПК України є однією із основних елементів (умов) угоди про визнання винуватості, тобто є такою, що складає її зміст та без неї неможливе затвердження відповідної угоди.

При цьому, узгоджене сторонами покарання повинно відповідати вимогам КК України та КПК України.

За змістом статей 474 та 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні, зокрема і тоді, коли умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тобто, якщо хоча би один із елементів змісту угоди про визнання винуватості не відповідає вимогам КК та КПК України, суд зобов`язаний відмовити у затвердженні такої угоди.

За змістом ч. 7 ст. 474 КПК України угоду не може бути затверджено насамперед у випадку, якщо суд при її перевірці встановить невідповідність цієї угоди нормам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганстві) та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Тобто основним безпосереднім обєктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України виступає громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.

За таких обставин, укладення угоди у даному кримінальному провадженні суперечить інтересам суспільства, оскільки окрім інтересів потерпілого ОСОБА_6 , який не заперечив проти укладення угоди про визнання винуватості, порушено публічні ( суспільні) інтереси.

Так, згідно угоди про визнання винуватості від 09.10.2024 року сторони дійшли згоди про те, що враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, зокрема відшкодування завданих збитків, відсутність судимості, з урахуванням положень ст.ст. 50, 63, 65 КК України сторона обвинувачення, узгодивши з обвинуваченим покарання, яке слід призначити обвинуваченому за скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. За ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 5 (п`ять) років позбавлення волі. Сторонами узгоджено застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробовуванням та покладення обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Будь-яких даних про наявність справжнього суспільного інтересу в забезпеченні викритті інших осіб задіяних у вчиненні кримінальних правопорушень в тексті даної угоди не зазначено. Таким чином, суд вважає, що умови угоди, спрямовані винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого щодо пом`якшення покарання.

Отже, жодного суспільного інтересу, який би мав бути забезпечений при укладенні угоди, окрім швидкого судового провадження, умови угоди навіть не містять , дана угода фактично укладена лише з умовами беззастережної визнання обвинуваченим своєї провини.

Крім того, на думку суду, вказана угода не відповідає кримінальному закону в частині покарання, яке узгодили її сторони.

Зі змісту угоди, вбачається, що сторона обвинувачення, узгодила покарання, яке на його думку, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а саме за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 5 (п`ять) років позбавлення волі. Сторонами узгоджено застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробовуванням та покладення обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Так, згідно угоди про визнання винуватості від 09.10.2024 року сторони дійшли згоди про те, що враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, зокрема відшкодування завданих збитків, відсутність судимості, з урахуванням положень ст.ст. 50, 63, 65 КК України сторона обвинувачення, узгодила з обвинуваченим покарання, яке слід призначити обвинуваченому за скоєння кримінальних правопорушень. Так, вказане в угоді покарання за ч. 1 ст. 121 КК України становить мінімальну санкцію, передбачену ч. 1 ст. 121 КК України в редакції на час вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ( зокрема обвинувального акту) органом досудового розслідування встановлена обставина, що обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває в стані, алкогольного спяніння. Однак, при узгодженні покарання сторонами угоди дана обставина не була врахована.

Таким чином, покарання, узгоджене сторонами угоди для призначення обвинуваченому, не відповідає положенням ст.65 КК України.

В даному випадку, суд вважає, що умови укладеної угоди, в частині узгодженого покарання, також не відповідають інтересам суспільства. Узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим в ст. 65 КК України.

Так, стороною обвинувачення не враховано обсяг обвинувачення, тяжкість вчинення кримінальних правопорушень та суспільну небезпечність скоєних діянь, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень особою.

Вказане, на думку суду, значною мірою підвищує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, а тому, досягнута між сторонами домовленість щодо виду та розміру покарання для ОСОБА_4 у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з призначенням іспитового строку, свідчить про невідповідність таких умов угоди «інтересам суспільства» в частині узгодженого покарання та загальним засадам призначення покарання, закріпленим ст. 65 КК України, в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Таким чином, узгоджене сторонами покарання, не відповідає характеру, тяжкості вчинених діянь та особі винного, неврахування обставин, які викладені вище, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінальних правопорушень особою свідчить про невідповідність таких умов угоди «інтересам суспільства» в частині узгодженого покарання.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про невідповідність вказаної угоди вимогам КПК України та КК України, її не відповідність інтересам суспільства, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у її затвердженні.

Суд, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, вважає, що прокурором під час укладення угоди не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Відповідно доп.18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому в силу вимог ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні необхідно відмовити, а судове провадження продовжити у загальному порядку.

При цьому сторонам необхідно роз`яснити, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час судового провадження, а саме на стадії судового розгляду, що свідчить про відсутність необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, слід продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 468-475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України, укладеної 09 жовтня 2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000691, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2023 року - відмовити.

Розгляд кримінального провадження продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 28.02.2025 року о 08 год. 50 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1