Справа № 191/309/25
Провадження № 1-кс/191/42/25
У Х В А Л А

іменем України

19 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором групи прокурорів заступником керівника Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування до :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Галі, Республіка Абхазія, Грузія; грузин; громадянин Грузії; із вищою освітою, який не працює та не навчається; одруженого; маючого трьох малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за контрактом, на особливий період, в посаді командира відділення командира машини 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: Одеським апеляційним судом за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263, ст..70 КК України до 8 років 8 місяців позбавлення волі,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.15 п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000104, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що молодший сержант ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, на особливий період, в посаді командира відділення командира машини 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 січня 2025 року, в період часу з 22:00 год. по 23:00 год. (найбільш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), з метою вирішення раніше виниклого конфлікту між ним та його підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній разом з невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями прибув на автомобілі «Міцубісі Л-200», за місцем їх тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 на грунті неприязних відносин до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , раптово виник злочинний умисел, направлений на їх умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб.

Після чого, 15.01.2024 в період часу з 22:00 год. по 23:00 год. (найбільш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), військовослужбовець ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, діючи єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою відшукання вказаних вище осіб, пройшов в спальну кімнату будинку, де побачив військовослужбовця ОСОБА_12 , з особистих неприязних відносин, почав наносити численні удари руками стисненими в кулак в життєво важливий орган потерпілого військовослужбовця ОСОБА_9 , а саме в ділянку голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, АКБТ, забій головного мозку, епідуральна гематома лівого мосто-мозочкового кута, гематома параорбітальної ділянки, субконюктивальний крововилив правого ока, множинні переломи кісток черепа та кісток обличчя, перелом передньої стінки правої гайморової пазухи, гемо синус.

Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_9 втратив свідомість та ОСОБА_8 , вважаючи, що довів свій умисел до кінця, а саме заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_12 , з метою продовження свого раптово виниклого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, пройшов в наступну кімнату вищевказаного будинку, де перебував потерпілий ОСОБА_13 .

Далі, ОСОБА_8 , взявши у невстановленому в ході досудового розслідування місці скляну пляшку, 15.01.2024 в період часу з 22:00 год. по 23:00 год. (найбільш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), з особистих неприязних відносин, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, діючи єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почав з силою наносити численні удари скляною пляшкою, затисненою у руці в життєво важливі органи, а саме в ділянку голови потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.

Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_13 втратив свідомість та ОСОБА_8 , вважаючи, що довів свій злочинний умисел , направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб до кінця, а саме заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_14 , з метою продовження свого раптово виниклого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб пішов в наступну кімнату вищеказаного будинку, де перебував потерпілий ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_8 , з метою реалізації свого раптово виниклого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, діючи єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,15.01.2024 в період часу з 22:00 год. по 23:00 год. (найбільш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), з особистих неприязних відносин, почав з силою наносити численні удари руками стисненими в кулак в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_15 , а саме в ділянку голови.

Далі, потерпілий ОСОБА_15 , з метою припинення посягання ОСОБА_8 , на його життя, дістав з кишені своїх брюк предмет схожий на гранату та вийнявши з нього чеку, почав погрожувати застосуванням вказаної предмету, тим самим перешкодив подальшому нанесенню ударів потерпілому, та доведенню ОСОБА_8 свого злочинного умислу, направленого на протиправне позбавлення життя потерпілих ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з активними діями потерпілого ОСОБА_15 , який завадив ОСОБА_8 позбавити життя останнього.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину повністю підтверджується наступними доказами : протоколом обшуку, протоколами допитів потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколами допитів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, в тому числі вилученими у встановлений законом спосіб речовими доказами.

У ході досудового слідства у кримінальному провадженні та вивчення особистості підозрюваного ОСОБА_8 встановлено ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо невиконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Оцінюючи ризик попередження спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти, або довічним позбавленням волі. Обґрунтуванням вказаного ризику при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 є те, що відповідно до п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках та встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_8 може змінити місце фактичного мешкання, перетнути державний кордон поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від суду.

При цьому можливі посилання сторони захисту на відсутність на цей час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не власною правосвідомістю, а дієвістю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого у разі не обрання йому запобіжного заходу.

Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, який на підставі статутів Збройних сил України, взявши на себе зобов`язання сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватися Конституції і законів України, порушив ці обов`язки.

Також не можна лишити поза увагою той факт, що підозрюваний ОСОБА_8 , як військовослужбовець, який тривалий час знаходився в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний громадянин України володіє інформацією, щодо місць проходу на територію, яка тимчасово непідконтрольна органам державної влади України, і може використовувати вказану інформацію для переховування на вказаній території.

Щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, слідчий зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 проходить військову службу в одній військовій частині зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а також являється їхнім командиром відділення.

Також, враховуючи, що підозрюваний має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків у кримінальному провадженні, що у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому підозрюється ОСОБА_8 , та суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні шляхом погроз або застосуванням насильства, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчинених злочину, крім того слід зазначити, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на етапі досудового розслідування, а й у подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілого, дослідження їх судом.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній, а також навички останнього поводження з вогнепальною зброєю як військовослужбовця та доступ під час виконання службових обов`язків до вогнепальної зброї та бойових припасів в тому числі до необлікованих, свідчить про підвищену небезпеку останнього. В тому числі, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи, про що свідчить очевидна психологічна спроможністю підозрюваного вільно, виключно за своїм бажанням, без розумної причини самозахисту чи виконання державного або громадського обов`язку застосувати насильство відносно інших осіб.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість покладення на підозрюваного обов`язків без застосування запобіжного заходу пов`язана з тим, що вказаний спосіб застосування заходу забезпечення і не може бути застосований до особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із порушенням Присяги військовослужбовця Збройних Сил України, особи.

Крім того, перебування поза межами тримання під вартою, підозрюваний як особа, що не має підстав для звільнення з військової служби зобов`язаний буде повернутися до підрозділу, в якому він проходить службу, тобто до місця, де також проходять службу свідки, що беззаперечно створить умови для здійснення тиску на них.

За таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваногосвідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічним позбавленням волі.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту підозрюваного.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства.

У зв`язку з цим, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його

задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що він дійсно був засуджений Одеським апеляційним судом, але був звільнений з-під варти в залі суду. Також зазначив, що він повинен приймати участь у бойових діях. Його діти та дружина проживають в АДРЕСА_1 . Даний будинок належить його батькові ОСОБА_21 , який оформив на нього довіреність щодо розпорядження даним будинком та земельною ділянкою за вказаною адресою.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання слідчого та пояснила, що клопотання слідчого не містить доказів, які б вказували на підозру ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину при вказаних в клопотанні обставинах. Підозрюваний після даного конфлікту продовжив військову службу, тобто не мав наміру скоїти втечу та будь-яким іншим чином ухилятися від правоохоронних органів або суду. Жодного тиску на свідків, потерпілих підозрюваний не здійснював та не має наміру здійснювати. Підозрюваний має соціальні зв`язки, оскільки одружений та має трьох малолітніх дітей. На підтвердження даних обставин підозрюваний має свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження дітей. У зв`язку з цим, просила обрати підозрюваному цілодобовий домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

16.01.2025 року Синельниківським РУП ГУПН в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 за усною заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі : вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesА, №182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, що узгоджується з позицією, наведеною в рішенні ЄСПЛ у справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення ЄСПЛ від 29 березня 2010 року, § 76). Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Під час визначення підстав для застосування конкретного виду запобіжних заходів також слід ураховувати правило, що закріплено ч. 3 ст. 176 КПК України, - слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 4 ст.194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1,2,6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Надані слідчим докази не є вагомими та не свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України з огляду на наступне.

З досліджених матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б вказували на підозру саме ОСОБА_8 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_22 , адже з показань свідка ОСОБА_23 вбачається, що зі слів ОСОБА_24 йому відомо, що у збройному нападі приймало участь не менше 10-12 осіб, застосовувалася автоматична зброя, серед нападаючих вони вказали на ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , інші особи невідомі, в спричиненні тілесних ушкоджень приймав участь невідомий чоловік на прізвисько або позивний « ОСОБА_28 », були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_22 , а безпосередньо ОСОБА_29 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_30 . Крім того, від адміністрації лікарні, куди були доставлені військовослужбовці свідку стало відомо, що адміністрація не повідомила працівників поліції про військових з тілесними ушкодженнями, адже за наявними у адміністрації даними останні отримали тілесні ушкодження в зоні бойових дій. Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_24 вбачається, що ОСОБА_30 наніс йому один удар по голові твердим предметом (схожим на скляну пляшку) та другий удар наніс рукояткою пістолету, внаслідок чого він втратив свідомість. З показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що внаслідок пострілів на вулиці, які він почув із своєї кімнати в будинку, йому випадково в праву ногу потрапив уламок, тобто це не був прицільний постріл. Коли ОСОБА_31 з невідомим чоловіком заходили в кімнату, то вони його не чіпали. Потім він, побачивши в коридорі на підлозі ОСОБА_32 без ознак життя, якого виносили три чи чотири невідомі особи, дістав гранату та тримав її в руці для того, щоб останні, побачивши її, не мали наміру вживати відносно нього яких-небудь дій. Після цього невідомі особи побігли з будинку. Потім, коли сторонніх осіб вже не було, він побачив тілесні ушкодження на голові у ОСОБА_33 та ОСОБА_27 , після чого повезли їх в лікарню. Отже, вищевказані докази у своїй сукупності не свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні незакінченого замаху на вбивство ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_10 .

Окрім цього, при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів були оцінені в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, що ним не заперечувалося в ході судового розгляду; наявність у нього постійного місця проживання за вказаною у матеріалах справі адресою; наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки одружений та має трьох малолітніх дітей, одна з яких ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка згідно довідки №163/2024 від 01.12.2024 року з 30.01.2024 року є громадянкою України, та дана довідка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України паспорта громадянина України; підозрюваний має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я « ОСОБА_30 »; згідно довіреності від 18.04.2023 року ОСОБА_21 , який є батьком підозрюваного ОСОБА_35 , уповноважив громадянина Грузії ОСОБА_36 розпоряджатися належним йому майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_3 ; за період своєї військової служби підозрюваний отримав посвідчення до нагрудного знаку «В боротьбі за свободу», яким ОСОБА_30 був нагороджений наказом командира Кавказького Легіону №033 від 05.02.2024 року, посвідчення №138 від 22.03.2024 року про нагородження ОСОБА_8 відзнакою № В1022, Указ Київського патріархату Української православної церкви від 30.03.2023 року, згідно якого ОСОБА_8 був нагороджений ОСОБА_37 за заслуги з відродження духовності, проявлення мужності й героїзму у захисті України та підтримку Української Православної Церкви Київського Патріархату, Указ Київського патріархату Української православної церкви від 25.08.2023 року, згідно якого ОСОБА_30 був нагороджений ОСОБА_38 за заслуги з відродження духовності, проявлення мужності й жертовності у захисті України та підтримку Української Православної Церкви Київського Патріархату, 18.09.2023 року за наказом Всеукраїнського об`єднання «Країна» ОСОБА_8 був нагороджений медаллю «За гідність та патріотизм», 15.09.2016 року рішенням спільного виконавчого комітету УНА УНСО ОСОБА_30 був нагороджений медаллю «Брат за брата» «За жертовність українському народу»; наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №3046 ОСОБА_39 від 20.12.2023 року ОСОБА_30 був відзначений почесним нагрудним знаком «Золотий хрест»; згідно довідки командира ІНФОРМАЦІЯ_6 №176 від 19.07.2016 року. ОСОБА_8 з 07.03.2015 року по 28.05.2015 року перебував у складі 8-го окремого батальону «Аратта» Української Добровольчої Армії та брав участь в бойових діях в зоні проведення АТО в секторі «М» на південному сході України.

Слідчим та прокурором в ході судового розгляду не було доведено достатніх обставин для переконання того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. Окрім того, не був доведений належними доказами вказаний у клопотанні ризик того, що підозрюваний буде здійснювати тиск на потерпілих або свідків.

Також, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи вказані обставини, а також характер кримінального правопорушення, виникають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, застосувавши до останнього більш м`який запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, який забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді, з покладенням на останнього низку обов`язків, передбачених у ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 205 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором групи прокурорів заступником керівника Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків надання необхідної медичної допомоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, крім випадків надання необхідної медичної допомоги.

Зазначені обов`язки застосовуються до підозрюваного ОСОБА_8 на строк два місяці з дати винесення цієї ухвали, а саме, до 19 березня 2025 року.

Продовження строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

В разі невиконання вищевказаних обов`язків може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Вручити копію ухвали підозрюваному та захиснику негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 22.01.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1