ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1293/25 Справа № 243/2002/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі в режимі відеоконференції клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , який обвинуваться у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002060 від 06 грудня 2020 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст.. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та з метою уникнення покарання може переховуватися від суду. Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК підтверджується тим, що ОСОБА_9 у разі звільнення з під варти може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки вчинив особливо тяжкий злочин за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 відбував покарання у місцях позбавлення волі, йому відома процедура виконання покарання, що також може спонукати його до переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання.

Досудовим розслідуванням допитані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та тому обвинувачений ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків так як проживають у одному населеному пункті, а саме місті Слов`янську, Донецької області, та обвинуваченому відомо їх місце проживання.

Також, на даний час маються обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може знову здійснити спробу вбивства чи спричинення тяжкої шкоди відносно ОСОБА_13 , оскільки обвинувачений ОСОБА_9 не досяг поставленої мети, а саме не вбив ОСОБА_13 , тобто перебуваючи на волі чи під більш м`яким запобіжним заходом може продовжити протиправну діяльність.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначили, що як і всі минулі аналогічні клопотання, дане клопотання не обґрунтоване та безпідставне. Прокурором не доведено жодного доказу на підтвердження ризику.

Зазначили, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки з матір`ю та цивільною дружиною, позитивне характеризується за місцем мешкання. Більше 4 років утримується під вартою.

Просили клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПУ України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що підстави для обрання та продовження обвинуваченому зазначеного запобіжного заходу слугувала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, суд має врахувати наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обгрунтувания, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Відтак, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на школу кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року Європейський суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, с належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також суд визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що ризики, які зазначені у клопотанні прокурора, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином продовжують існувати і є реальними. Обвинувачений на даному етапі має можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

Зокрема, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , та суворістю можливого покарання.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0002060 на 60 діб до 11 травня 2025 року включно в умовах ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)»

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді