Справа № 175/3041/24
Провадження № 1-кс/175/4987/24
У Х В А Л А

23 грудня 2024 року смт Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Слідчий суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3., з участю секретаря - ОСОБА_4., з участю представника володільця майна - адвоката ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6 розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_1 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається

12.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в межах кримінального провадження №0000485 від 29 липня 2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 ;

-банківські картки, які належать ОСОБА_1 ,- «monobank»: НОМЕР_6 ; «Приват Банк»: НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21;

-банківські картки, виявлені в гаманці ОСОБА_1 ,- «Приват Банк»: НОМЕР_7 ;

-банківські картки, які належать ОСОБА_2 (зі слів останнього),- «Приват Банк»: НОМЕР_8 , НОМЕР_13, НОМЕР_14; «Raiffeisen Bank»: НОМЕР_9 , «monobank»: НОМЕР_10 .

Виявлені та вилучені речі та предмети мають доказове значення у цьому кримінальному провадженні та постановою слідчого визнані речовим доказом по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 (справа № 175/3041/24, провадження № 1-кс/175/4853/24) накладено арешт на Накласти арешт шляхом заборони на відчуження, користування та розпорядження, на майно, вилучене 12.11.2024 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 ;

-банківські картки, які належать ОСОБА_1 ,- «monobank»: НОМЕР_6 ; «Приват Банк»: НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21;

-банківські картки, виявлені в гаманці ОСОБА_1 ,- «Приват Банк»: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ;

-банківські картки «Приват Банк»: НОМЕР_8 , НОМЕР_13, НОМЕР_14; «Raiffeisen Bank»: НОМЕР_9 , «monobank»: НОМЕР_10 .

Представник власника майна ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна посилається на те, що майно, на яке накладено арешт в межах вищевказаного кримінального провадження, не має доказового значення у цьому кримінальному провадженні, а ОСОБА_1 має процесуальний статус свідка.

Встановлені слідчим суддею обставини, і положення закону, якими він керувався

Дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, заслухавши учасників розгляду, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.

Продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали

Розглядом клопотання встановлено, що захід забезпечення кримінального провадження у цьому кримінальному провадженні вжито слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про відповідність вказаного майна ознакам речового доказу, передбаченими ст. 98 КПК України, слідчий суддя вважає, що з огляду на механізм вказаного злочину, послідовність та характер дій осіб, зокрема дій, які були вчинені підозрюваними у цьому кримінальному правопорушенні, відповідають ознакам речового доказу, а отже може бути використаний для встановлення обставини, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Розглядом клопотання слідчому судді не доведено, що майно щодо якого ставиться питання про скасування арешту - втратило статус речового доказу, яким його було визнано в порядку ст. 98 КПК України, та в зв`язку з чим на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України на це майно було накладено арешт.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування арешту, який слідчий суддя на цьому етапі провадження вважає за необхідне залишити.

Слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б не виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає передчасним вирішення питання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_1 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2024 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частини ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_3