Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001968 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Катюжанка Вишгородського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає що вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним і несправедливим. Звертає увагу, що з початку кримінального провадження обвинувачений визнавав вину, щиро розкаявся, жалкує про вчинене і заявив про бажання відшкодувати шкоду потерпілому. В судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив фактичні обставини кримінального провадження. Крім того, його підзахисний є пенсіонером, не судимий, має захворювання, властиві людині його віку, адже на момент судового розгляду йому виповнилося 65 років. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. Що стосується думки потерпілого про призначення покарання, яке належить відбувати реально, яку врахував суд, то вважає, що вона не може бути визначальною.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

31 серпня 2024 року у вечірній час ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день близько 22 години 30 хвилин у коридорі загального користування між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , який також мешкав у вказаному будинку в квартирі АДРЕСА_2 , відбувся словесний конфлікт з приводу непорозумінь стосовно спільного проживання у будинку і у ОСОБА_7 раптово виник умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 пішов у свою квартиру, взяв ніж, повернувся в коридор загального користування і, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав цим ножем один удар ОСОБА_8 у праву частину живота, спричинивши проникаюче колото-різане тороко-абдомінальне поранення грудної клітки справа - рану на переднє-бічній поверхні грудної клітки у восьмому міжребер`ї справа по переднє-пахвовій лінії (розміром 2,0 x 0,3 см), від якої йде рановий канал, направлений зверху-вниз, ззовні до середини, проникає в плевральну порожнину з наскрізним пораненням нижньої долі правої легені (близько 2 х 1 см), також проникає в черевну порожнину, з пораненням діафрагми (3 х 2 см), з ушкодженням печінки, з явищами пневмогематораксу (наявність у плевральній порожнині близько 1 200 мл крові зі згустками), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, є пенсіонером, його вік, сімейний стан, а також обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, і відсутність обставин, які його обтяжують.

Тому суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк буде справедливим, необхіднім й достатнім для її виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, обґрунтовуючи питання про необхідність призначення покарання, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції не врахував положень ч.2 ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. У вироку не наведено переконливих мотивів того, що саме в умовах ізоляції від суспільства буде досягнута мета призначеного кримінального покарання.

Суд хоча формально і зазначив, проте не врахував, що обвинувачений є людиною похилого віку, що судом апеляційної інстанції на підставі ч.2 ст.66 КК України також визнається обставиною, яка пом`якшує покарання, і до вчинення цього злочину його поведінка протягом життя стосовно її правомірності не викликала жодних нарікань.

У зв`язку з цим доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України. якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зважаючи на особу обвинуваченого та викладені раніше обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, і що останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням. Ступінь тяжкості злочину та думка потерпілого не можуть бути перешкодою для такого рішення. У той же час, встановлений судом іспитовий строк, покладені на ОСОБА_7 обов`язки, контроль за їх виконанням та його поведінкою органом пробації будуть достатнім стримуючим фактором та сприятимуть його виправленню.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягає застосуванню, є підставою для зміни вироку і задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років з випробуванням з іспитовим строком 3 /три/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3