КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002273, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 листопада 2023 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого директором ТОВ «СОЛОНЕ ЗАДОВОЛЕННЯ» та ТОВ «НАШМАГАЗИН», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та Ввдповідно до ст. 76 КК України покладено на останнього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Фактичні обставині, встановлені судом першої інстанції.

За встановлених судом першої інстанції обставин, 04 листопада 2023 року, приблизно о 05 годині 18 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи в центральній частині міста Києва, а саме приміщенні готелю «Sky Loft Hotel», що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Еспланада, будинок 17, маючи в користуванні травматичний пістолет марки «Вій» к. 9мм, № НОМЕР_1 , відповідно до дозволу № НОМЕР_2 від 24 червня 2021 року, сидів за столом, що розташований через один стіл від ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відпочивав разом зі своїми друзями.

Надалі, ОСОБА_6 під малозначним приводом почав провокувати словесний конфлікт із ОСОБА_9 , який у свою чергу з метою уникнення конфлікту зробив зауваження ОСОБА_6 на яке останній відреагував агресивно.

У цей час у ОСОБА_6 на підставі раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предмету - травматичного пістолету.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, перебуваючи в громадському місці, у присутності відвідувачів готелю, дістав своєю правою рукою травматичний пістолет марки «Вій» к. 9мм, № НОМЕР_1 , з-під светру у який був одягнений та використовуючи нецензурну лексику по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, перезарядив пістолет та погрожуючи останньому фізичною розправою, підійшов до потерпілого, який сидів за столиком разом зі своїми друзями та відпочивав, з хуліганських спонукань та з метою приниження його честі та гідності, наблизився до потерпілого впритул, представив пістолет до лобової ділянки голови потерпілого та, перечипившись за столик, наніс пістолетом легкі тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки голови 2х2 см. ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_6 , відійшов від ОСОБА_9 та продовжуючи нехтування загальноприйнятими нормами моралі з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тримаючи у правій руці травматичний пістолет марки «Вій» к. 9мм, № НОМЕР_1 , здійснив один постріл у бік ніг відвідувачів готелю при цьому голосно висловлюючись нецензурною лайкою по відношенню до потерпілого та інших відвідувачів готелю, після чого зник з місця вчинення злочину.

За викладених обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та Ввдповідно до ст. 76 КК України покладено на останнього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подали.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - змінити, а в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості - скасувати, а також скасувати в частині вирішення долі речових доказів, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказівку про наявність особистих неприязних відносин, які стали підставою для вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого, виключити з вироку вказівку на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Речовий доказ: пістолет з маркуванням ВІЙ 9 мм НОМЕР_1 , в патроннику, якого знаходився набій з маркуванням МАС 9 мм РН, конфіскувати в дохід держави, на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України. В решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення. При ухваленні оскаржуваного вироку, за межами уваги суду без необхідної оцінки залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, вчинив хуліганські дії за допомогою пістолета. Тільки те, що він перечипився, завадило здійсненню ним пострілу і чиненню тим самим іншого більш тяжкого злочину. Крім того, сторона обвинувачення посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність таких обставин, як щире каяття. Вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без застосування до нього реального покарання у виді обмеження волі. Також, суд першої інстанції правильно кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України, нелогічно зазначив при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, що умисел на вчинення хуліганських дій виник в нього на підставі раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , вказане свідчить про неправильне тлумачення положень ст. 296 КК України. Всупереч вимогам п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, місцевий суд ухвалив нелогічне та помилкове рішення про повернення ОСОБА_6 речового доказу: пістолета. Вказаний предмет підлягає конфіскації в дохід держави, оскільки він використовувався, як знаряддя для вчинення кримінального правопорушення. Крім того, особи, які мають судимість не можуть правомірно користуватися зброєю.

В запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року - без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити в силі, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Частина 1 ст. 409 КПК України визначає підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. Так, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Отже, через виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Стаття 370 КПК України регламентує законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, ст. 368 КПК України визначає питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку. Зокрема, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Стаття 91 Кримінального процесуального кодексу України встановлює обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: п. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); п. 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлює ч. 2, ч. 3 ст. 349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та зі змісту вироку зокрема, суд першої інстанції з`ясувавши, що обвинувачений ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні повністю визнає свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та вислухавши пропозицію прокурора про обсяг дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, а саме: допитати обвинуваченого й дослідити дані, що характеризують його особу, вислухавши думку учасників судового провадження, - погодився із пропозицією прокурора.

Тож, судом першої інстанції постановлено дослідження доказів проводити у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Після чого, в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_6 .

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом та зазначених вище.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 на підставі раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предмету - травматичного пістолету.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, перебуваючи в громадському місці, у присутності відвідувачів готелю, дістав своєю правою рукою травматичний пістолет марки «Вій» к. 9мм, № НОМЕР_1 , з-під светру у який був одягнений та використовуючи нецензурну лексику по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 , нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, перезарядив пістолет та погрожуючи останньому фізичною розправою, підійшов до потерпілого, який сидів за столиком разом зі своїми друзями та відпочивав, з хуліганських спонукань та з метою приниження його честі та гідності, наблизився до потерпілого впритул, представив пістолет до лобової ділянки голови потерпілого та, перечипившись за столик, наніс пістолетом легкі тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки голови 2х2 см. ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_6 , відійшов від ОСОБА_9 та продовжуючи нехтування загальноприйнятими нормами моралі з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тримаючи у правій руці травматичний пістолет марки «Вій» к. 9мм, № НОМЕР_1 , здійснив один постріл у бік ніг відвідувачів готелю при цьому голосно висловлюючись нецензурною лайкою по відношенню до потерпілого та інших відвідувачів готелю, після чого зник з місця вчинення злочину.

При цьому, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що він вчинив вищевказані дії, на підставі раптово виниклих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , що само собою виключає ч. 4 ст. 296 КК України.

Однак, беручи до уваги надані ОСОБА_6 показання за їх змістом, колегія суддів вважає, що неправильним було подальше проведення судом дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суду першої інстанції у конкретному випадку слід було, з урахуванням положень ч. 2 ст. 349 КПК України, змінити порядок дослідження доказів, - з метою з`ясування не тільки обставин події та стверджень про визнання вини, а й дослідити наявність всіх ознак кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_6 .

Беручи до уваги обов`язкові ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, а саме як його об`єктивна та суб`єктивна сторона, та вимоги ст. ст. 368, 91, 94 КПК України, за таких показань обвинуваченого ОСОБА_6 , необхідним було більш повне дослідження сукупності доказів у кримінальному провадженні, що надало б можливості суду надати їм повної, всебічної та об`єктивної оцінки, з метою прийти до обґрунтованого та умотивованого висновку, який би був безсумнівним, з приводу того, чи містить діяння склад кримінального правопорушення, яка у даному випадку форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Отже, проведення дослідження доказів в обсязі лише допиту обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідження його характеризуючих даних під час судового слідства у межах цього кримінального провадження - було неможливим, що стало причиною суттєвої неповноти судового розгляду, яка ставить під сумнів відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призвело до істотного порушення вимог КПК України, тих вимог, які, на переконання колегії суддів, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки обставини й докази у кримінальному провадженні досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини справи судом першої інстанції під час судового слідства не досліджувались, питання про проведення судового слідства та умови, передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України, - не ставились та не встановлені, колегія суддів позбавлена можливості усунути істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного провадження.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції - скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, у ході судового слідства слід, взявши до уваги підстави скасування вироку суду першої інстанції, зазначені вище в ухвалі суду апеляційної інстанції, слід надати належної правової оцінки сукупності доказів і діям обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на інкриміноване кримінальне правопорушення, ухвалити законне судове рішення, яке б не викликало сумнівів в аспекті доведеності або недоведеності винуватості останнього, також, надавши оцінки доводам сторони обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України вирок Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3