ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1728/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

перекладач ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0003612 від 24.11.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лохвиця

Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований

та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

1. Обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003612 від 24.11.2021, стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 01 липня 2024 року.

2. Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 22 листопада 2021 року, приблизно о 09 год. 45 хв., керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме: технічно справним автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій, горизонтальній ділянці проїзної частини Бориспільського шосе, зі сторони Харківської площі у напрямку м. Бориспіль зі швидкістю приблизно 100 км/год. Під`їжджаючи до АЗС «ANP» за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 14, будучи не уважним, не зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, почав зміну напрямку руху з виїздом у смугу для розгону транспортних засобів, та здійснив зіткнення із автомобілем, який стояв у вказаній смузі, а саме з автомобілем марки «DAF FT XF 105.410» НОМЕР_2 з напівпричепом «LAG-3-37DR», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта від 24.02.2023 № 042-82-2023 встановлено, що аналіз наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до питань, поставлених на вирішення, дозволяє зробити наступні висновки. Під час первинно відомого звернення за медичною допомогою 22 листопада 2021 року, о 10 годині 50 хвилин (під час огляду лікарем/лікарями стаціонару), з урахуванням даних, отриманих під час наступного проведення оперативних втручань та проведення інструментальних досліджень, є підстави стверджувати, що у ОСОБА_6 , клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження: а) закрита травма шийного відділу хребта, грудної клітки та живота: переломи 1-8-го ребер справа; перелом поперечних відростків 6 шийного хребця білатерально; яка супроводжувалась розвитком двобічного гідротораксу, крововиливами у тканину обох легень; множинні лінійні розриви правої частки печінки по діафрагмальній поверхні у ділянці 7-8-го сегментів (13,0*2,0 см; 8,0*2,0 см); розрив у ділянці 7-го сегмента по діафрагмальній поверхні (6,0*3,0 см з частковим розчавленням паренхіми); розрив по вісцеральній поверхні з переходом на діафрагмальну поверхню (5,0*3,0 см у ділянці круглої зв`язки розрив паренхіми 3-4-го сегментів (4,0*2,0 см)); яка (травма) супроводжувалась розвитком шоку та внутрішньочеревної кровотечі (мінімально відомим об`ємом 1 200 мл); б) рана (визначена клінічними лікарями як рвана) правої кисті по долонній поверхні; в) садна (без опису морфології) голови. Критерієм судово-медичної оцінки ступеня тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п. а) цих Підсумків, є критерії небезпеки для життя (ушкодження органів черевної порожнини, які супроводжувались розвитком небезпечно-загрозливих для життя явищ - внутрішньочеревної кровотечі значного об`єму та шоку), а тому відповідно до пп. 2.1.1/а, 2.1.2, 2.1.3/л/о «Правил», зазначене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлені тілесні ушкодження утворилися за рахунок ударної дії тупого/тупих предмету/предметів у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто 22 листопада 2021 року (до 10 години 50 хвилин), можливо внаслідок автомобільної травми - травма пасажира (у салоні) автомобіля, який рухався, під час його зіткнення з іншим транспортним засобом.

Згідно з висновком експерта від 24.10.2023 № СЕ-19/111-23/54715-ІТ встановлено, що в ситуації, яка склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 мав керуватися вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху. У цій дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності пункту 10.1 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, причиною цієї дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Під час керування транспортним засобом автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху:

- пункту 10.1 Правил дорожнього руху, який говорить про те, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення водієм ОСОБА_9 пункту 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 22 листопада 2021 року, приблизно о 09 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі сторони Харківської площі у напрямку м. Бориспіль зі швидкістю приблизно 100 км/год. Під`їжджаючи до АЗС «ANP» за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 14, будучи не уважним, не зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, почав зміну напрямку руху з виїздом у смугу для розгону транспортних засобів, та здійснив зіткнення із автомобілем, який стояв у вказаній смузі, а саме з автомобілем «DAF FT XF 105.410», з напівпричепом. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , Роггеро Фабіо отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Про вчинене щиро шкодує, просив вибачення у потерпілого, а саме через його представника не маючи безпосередньо з ним зв`язку через проживання в іншій країні, а також тому, що теж протягом трьох місяців проходив лікування після цієї ДТП, готовий нести покарання та відшкодовувати завдані злочином збитки.

4. Показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

8. Окремо судом також було розглянуто питання щодо цивільного позову та проведено допит потерпілого у зв`язку із заявленим цивільним позовом.

9. Суд, при обранні виду та міри покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

9.1 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, працює не офіційно водієм, раніше не судимий, з вищою освітою, має постійне місце проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, характеризується виключно позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

9.2 Вказані обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності, а саме повного визнання вини, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, є тими обставинами, які є достатніми для призначення покарання в мінімальних межах санкції статті.

При цьому потерпілому, який є іноземним громадянином, роз`яснені положення кримінального закону, зокрема зміст санкції частини 2 ст. 286 КК України щодо основного покарання та додаткового покарання, яке водночас за цією санкцією статті не є обов`язковим, а також положення інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на певний визначений законодавцем строк.

Потерпілий не наполягав саме на призначенні обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, вважаючи за можливе застосувати випробувальний термін, але наголошуючи на певній умові, що для нього є важливим відшкодування завданих йому злочином збитків, на противагу цьому - особа має відбувати покарання реально.

Водночас потерпілий наполягав на позбавленні обвинуваченого права керувати транспортними засобами на максимальний строк.

У судових дебатах представник потерпілого наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виключно покарання, яке слід відбувати реально, без інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, наголошуючи, що в діях обвинуваченого відсутнє дійове розкаяння, а щире каяття є проявом лише намагання уникнути відповідальності.

Також вказав, що обвинувачений за більш ніж три роки від моменту події не здійснив жодних дій на відшкодування завданих злочином збитків.

У цій частині суд погоджується з позицією представника потерпілого, оскільки судовий розгляд неодноразово відкладався, обвинуваченому було відомо про засідання, в яке мав прибути потерпілий, який не проживає постійно в Україні та є іноземним громадянином. При цьому як підтвердив потерпілий під час свого допиту обвинувачений тривалий час перебуваючи у приміщенні суду не скористався можливістю навіть до принесення вибачень останньому, і знаючи достовірно про від`їзд потерпілого закордон надалі повідомив суд, що готовий відшкодувати збитки та у зв`язку з чим просив про відкладення судового засідання перед проведенням судових дебатів, у чому було відмовлено.

Щире каяття це не виключно повне визнання вини у вчиненому злочині, тому зважаючи на тривалий час, що минув після події та невжиття жодних дій обвинуваченим на примирення з потерпілим, зважаючи на те, що навіть не розпочав відшкодовувати завдані злочином збитків, а ймовірно планує це зробити у майбутньому, суд не вважає за можливе застосувати до останнього інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.

9.3 При цьому, суд має призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, водночас суд має навести мотиви для прийняття такого рішення.

Так, незважаючи на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами альтернативно, зважаючи на конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди, випадки притягнення обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, останнього слід позбавити права керувати транспортними засобами на максимально передбачений законодавцем строк у санкції частини 2 статті 286 КК України - три роки.

10. Цивільний позов потерпілого.

За загальним правилом особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди (ст. 128 КПК України, ст. ст. 1166-1167 ЦК України).

Представником потерпілого ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_12 під час підготовчого судового засідання до обвинуваченого ОСОБА_9 подано цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 50 315 грн, моральної шкоди у розмірі 2 210 000 грн та витрат на правничу допомогу на 204 182, 25 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом положень ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушення, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; неодержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як встановлено судом, саме обвинувачений ОСОБА_9 у час та місці зазначеному в обвинувальному акті керував транспортним засобом маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, саме він є тією особою, яка буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Також судом встановлено, що порушення обвинуваченим ОСОБА_9 ПДР України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та спричиненою потерпілому ОСОБА_12 шкоди.

При цьому витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, що неодноразово зазначав Верховний Суд.

Так, із квитанції ТОВ «ДОБРОБУТ» вбачається, що між представником замовника ОСОБА_12 з одного боку та ТОВ «ДОБРОБУТ» з іншого боку складений акт про те, що виконавцем були надані роботи/послуги на загальну суму 50 315 грн.

Суд вважає, що вимоги в цій частині позову обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами. Сумнівів у належності та допустимості цих доказів у суду не виникає, оскільки всі витрати на придбання лікарських засобів та медичних обстежень були здійснені протягом кількох днів після ДТП та відповідають потребам лікування травм, отриманих потерпілим ОСОБА_12 внаслідок ДТП.

Отже, наявні підстави для задоволення вимог потерпілого (цивільного позивача) в частині відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням в розмірі 50 315 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Слід урахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем. При цьому установлені в потерпілого тілесні ушкодження в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (у цьому випадку переломи ребер, закрита травма шийного відділу хребта, грудної клітки та живота тощо) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих), так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпеченням.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не має приводити до її безпідставного збагачення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним завданій шкоді.

Оцінюючи вимоги потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 2 210 000 грн, слід виходити з того, що у судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких він перебував у комі та надалі отримував тривале лікування.

Зазначене дає підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_12 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

У свою чергу потерпілим ОСОБА_12 , а також його представником ОСОБА_5 , не доведено перед судом заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірах, заявлених у позові, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, майновий стан ОСОБА_9 , виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позивачу (потерпілому) відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, тривалості лікування, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 200 000 грн.

Суд вважає казаний розмір є цілком рівнозначним та достатнім відшкодуванням, ураховуючи та співставляючи цю суму з розміром доходу, який отримує обвинувачений та тією шкодою здоров`ю, що була заподіяна потерпілому.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач (потерпілий) просив про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 204 182,25 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілому, себто цивільному позивачу ОСОБА_12 правничої допомоги адокатом ОСОБА_5 відбувалося на підставі договору про надання правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей же адвокат здійснював представництво його інтересів.

Суд встановив, що цей адвокат, як представник потерпілого та цивільного позивача, підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 204 182, 25.

Разом з цим, до видалення суду в нарадчу кімнату представником потерпілого ОСОБА_5 заявлено клопотання про залишення позову в цій частині без розгляду.

Суд розглядає позов лише у межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Отже, з огляду на позицію представника у судовому засіданні, суд вважає за необхідне залишити позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу без розгляду.

11. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що завершив свою дію 30 липня 2024 року. Під час судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення цього вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданих злочином матеріальних збитків на суму 50 315 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн. Цивільний позов в частині відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати під час досудового розслідування на загальну суму 34 067 грн, а саме за проведення:

- судово-медичної експертизи (висновок експерта від 23 лютого 2023 року № 042-82-2023) у розмірі 6 013 грн;

- судово-медичної експертизи (висновок експерта від 21 липня 2022 року № 042-656-2022) у розмірі 6 013 грн;

- комісійної експертизи (висновок експерта від 06 лютого 2023 року № 031-50-2022) у розмірі 20 129 грн;

- судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 24 жовтня 2023 року № СЕ-19/111-23/54715-ІТ) у розмірі 1 912 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: транспортний засіб марки та моделі «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_4 , переданий на зберігання на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20Б, повернути обвинуваченому ОСОБА_9 як власнику за належністю; транспортний засіб марки та моделі «DAF FT XF 105.410» НОМЕР_2 з напівпричепом «LAG-3-37DR», державний номерний знак НОМЕР_3 , переданий на зберігання ОСОБА_11 , залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_13