Провадження №1-кп/523/651/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

03.03.2025 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0000309 від 28.10.2023 рокувідносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, зі слів працює офіціантом-комірником «City buffet», не має постійної реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

по звинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 27.10.2023 приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи біля будинку №106 по вулиці Чорноморського Козацтва в місті Одесі, в ході словесного конфлікту з раніше знайомим йому ОСОБА_5 , наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, в результаті чого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої стінки лівої орбіти зі зміщенням відламків, забій лівого очного яблука, синець повік лівого ока та лівої виличної ділянки, які не були небезпечними для життя і викликали тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день), які за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В подальшому, від удару ОСОБА_4 кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_5 , останній впав, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді садна та синця лівої тім`яно-потиличної ділянки, синців в ділянці передньої поверхні правого плечового суглоба, в ділянках передньої та задньої поверхонь лівого плечового суглоба, в ділянках лівої лопатки, лівого ліктьового суглоба та правої гомілки, які як в сукупності, такі окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті, по суті справи пояснив, що 27.10.2023 року він приїхав додому до потерпілого, у якого певний час проживав та був із ним добре знайомим. Він випив води та почав розмовляти із ОСОБА_5 . Під час розмови потерпілий зробив крок у його бік, після чого він наніс йому удар по обличчю, від якого останній впав, а він пішов звідти. У скоєному кається, просить суворо не карати.

Від потерпілого по даному кримінальному провадженню надійшла заява с проханням розглянути справу за його відсутності, міру покарання залишив на розсуд суду.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому прокурором був досліджений та долучений висновок експерта №1574 від 30.10.2023 року та характеризуючи матеріали відносно обвинуваченого.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати:

по ч.1 ст.122 КК України за ознаками: умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та винуватість обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії не тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, матеріальні збитки відсутні, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).

Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.

Обставини, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання - відсутні.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, думку прокурора, який вважав за необхідне обрати обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК Україні, думку обвинуваченого, який погодився із запропонованим прокурором покаранням, думку потерпілого, який залишив це питання на розсуд суду, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Цивільний позов не заявлений. Витрати на залучення експертів - відсутні. Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1-го (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді 1-го року обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась та скасуванню не підлягає.

Висновок експерта №1574 від 30.10.2023 року - зберігати в матеріалах судового провадження.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: