головуючого судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 404/4869/23
провадження № 51-3808 км 24
За результатами касаційного розгляду касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
Однак звищенаведеним рішенням колегії суддів суду касаційної інстанції не погоджуюсь з огляду на таке.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Зі змісту положень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України вбачається, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, крім іншого, зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Крім того, з огляду на усталену практику Верховного Суду,суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було визнано винуватими і засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , а також захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , оскаржили його в апеляційному порядку.
Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 видно, що останній, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 , вказував, що в обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відсутня об`єктивна сторона (відкрите викрадення майна потерпілого).
Обґрунтовуючи свої доводи, захисник, посилаючись на практику Верховного Суду, наводив доводи щодо розмежування об`єктивних сторін крадіжки та грабежу.
Водночас захисник стверджував, що згідно з показаннями ОСОБА_8 , які той надавав під час допиту в суді першої інстанції, потерпілий усвідомлював лише те, що йому наносять удари, із-за конфлікту, який мав місце напередодні події. При цьому самого факту викрадення мобільного телефону потерпілий не помітив. Також потерпілий ОСОБА_8 точно не міг сказати і спростувати показання ОСОБА_5 , в частині того, що обвинувачений підняв телефон, який випав під час бійки. Факт зникнення мобільного телефону, а також грошових коштів потерпілий помітив лише після того, як ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пішли з місця події.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення, зазначив, що винуватість ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтверджується вказаними у вироку доказами, яким місцевий суд надав належну оцінку. Водночас, посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_8 , які наведені у вироку, суд апеляційної інстанції зауважив, що в діях обвинувачених наявний склад інкримінованого їм кримінального правопорушення, а тому правова кваліфікація їх дій за ч. 4 ст. 186 КК України є правильною і відсутні підстави для її зміни.
Будь-яких інших мотивів та обґрунтувань на спростовування наведених вище доводів захисника ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції у своєму рішенні не навів.
Таким чином, на мою думку, суд апеляційної інстанції, ігноруючи положення, передбачені п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України, лише формально перевірив твердження сторони захисту в частині неправильної кваліфікації дій ОСОБА_4 та, з огляду на зміст показань потерпілого ОСОБА_8 , які містяться на технічному записі судового засідання суду першої інстанції від 04 грудня 2023 року, не надав належної оцінки зазначеним вище доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Вказані порушення, на моє переконання, є істотними, оскільки вони могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України), що відповідно до положень, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.
При цьому, беручи до уваги наведене, вважаю, що відсутні підстави для перевірки касаційної скарги захисника ОСОБА_6 в іншій частині, оскільки оцінка доводам касаційної скарги сторони захисту (які за своїм змістом у цілому є аналогічними доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 ) має бути надана лише після усунення вказаних вище істотних порушень КПК України.
Отже, ураховуючи наведене, вважаю, що за результатом касаційного розгляду матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , Верховний Суд мав ухвалити рішення, яким касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1