Справа № 199/6965/24
ВИРОК

іменем України

28.01.2025 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001053 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2024, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, офіційно працевлаштованого на посаді волочильника дроту у ТОВ «Дніпрометиз ТАС», неодруженого, маючого на утримані малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого у кімнаті АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст.122 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

представник потерпілої захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 18.08.2024 близько о 04:00, перебував у приміщенні загальної кухні четвертого поверху гуртожитку за адресою: м. Дніпро, вул. Котляревського, 4, де у нього відбувся словесний конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей момент у ОСОБА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , 18.08.2024 близько 04:10, перебуваючи у приміщенні загальної кухні четвертого поверху гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у безпосередній близькості обличчям до ОСОБА_6 схопив її своїми руками тримаючи правою рукою під спину, лівою рукою на згині суглобів ніг та підняв останню перед собою. Таким чином ОСОБА_6 опинилася у положенні лежачи на руках ОСОБА_3 , обличчям догори.

Продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , тримаючи ОСОБА_6 на своїх руках умисно кинув останню на підлогу.

Від удару об підлогу, потерпіла ОСОБА_6 відчула різкий біль в області лівої руки та вийшла з приміщення кухні від ОСОБА_3 .

Внаслідок своїх умисних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального метаепіфізу променевої кістки лівої верхньої кінцівки зі зміщенням уламків, які відносяться за своїм характером до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров?я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) На підставі: п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 122 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 .

Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він не визнає. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений, пояснив, що він дійсно, 18.08.2024 о 04:10 годині перебував у приміщенні загальної кухні четвертого поверху гуртожитку за адресою: м. Дніпро, вул. Котляревського, 4, між ним і ОСОБА_6 стався конфлікт, через що він її підняв на руки, погрожував викинути у вікно, а потім кинув її на підлогу. Потерпіла почала бити його руками по голові внаслідок чого і зламала собі руку.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , незважаючи на невизнання ним своєї вини, підтверджується показами як потерпілої так свідків, допитаних у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила, що близько 4-5 години ранку 18.08.2024 вона у компанії вживала алкогольні напої в невеликій кількості. Після чого вона із ОСОБА_9 прийшли на кухню на 4 поверсі будинку АДРЕСА_2 . Згодом на кухню прийшов ОСОБА_3 , вони почали спілкувались, між ними почалась словесна перепалка. В наслідок агресивної поведінки ОСОБА_3 він схопив її на руки, погрожуючи викинути у вікно і поніс у напрямку відкритого вікна кухні, де стояла свідок ОСОБА_9 та просила щоб він її відпустив. Як зазначила потерпіла, погрози ОСОБА_3 викинути її у вікно, вона сприймала як реальні і тому чинила йому супротив. Після слів відпустити її, ОСОБА_3 її кинув з висоти 1 метру на підлогу. Коли вона піднялася з підлоги хотіла вдарити ОСОБА_3 , однак зрозуміла, що її рука перебуває в неправильному положенні, що супроводжувався різкім болем. Після події, вона звернулась до лікарні, де було діагностовано перелом лівої руки зі зміщенням уламків.

На даний час ОСОБА_3 не вибачився, допомоги не надав, спричинену шкоду навіть частково не відшкодував. Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 підтримала в повному обсязі, оскільки із загіпсованою рукою була більше місяця, що супроводжувалося постійним болем, тому повноцінно займатись дітьми та працювати вона не мала змоги. Покарання ОСОБА_3 просила призначити на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона проживає на 3 поверсі будинку АДРЕСА_2 . В ніч 18.08.2024 близько 21-22 години вона з друзями на подвір`ї вживала алкогольні напої. Згодом, вони перемістились на кухню 4-го поверху будинку АДРЕСА_2 , де продовжили спілкування. ОСОБА_9 спілкувалися із ОСОБА_6 на кухні до 4-5 ранку, прийшов ОСОБА_3 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 почалась сварка. В ході сварки, ОСОБА_3 говорив ОСОБА_6 , щоб остання йшла з кухні, погрожував викинути її у вікно. Далі, ОСОБА_3 підняв ОСОБА_6 на руки та поніс до вікна з погрозою викинути, а свідок в цей момент казала, щоб він відпустив її, та ОСОБА_3 кинув ОСОБА_6 на підлогу. Після чого, вона допомогла піднятись ОСОБА_6 , яка мала намір замахнулась на ОСОБА_3 , але повідомила, що щось відбулось з рукою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що 18.08.2024 гуляв та вживав алкогольні напої на 5 поверсі будинку, почув сварку на 4 поверсі, під час якої ОСОБА_3 казав щоб ОСОБА_6 йшла додому. Він спустився сходами на 4 поверх, потім відвернувся погукати «Трофима», а коли повернувся то рука в ОСОБА_6 , вже була поламана, це було видно через її неправильне положення. Сам момент події та чи вживав хтось алкогольні напої він не бачив, а на кухні 4 поверху в цей час було троє людей: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_9 , яка стояла біля вікна та повідомила що ОСОБА_3 піднімав на руки ОСОБА_6 , з метою жарту. На думку свідка ОСОБА_10 ОСОБА_3 навмисно б не вдарив ОСОБА_6 , до цього в них конфліктів не було. А сама ОСОБА_6 в той час була нетверезою, а в стані алкогольного сп`яніння вона іноді "перегинає палку" в поведінці.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, відповідно до Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2024 ОСОБА_6 просила притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який 18.08.2024 в період часу з 04:00 години до 05:00 години перебуваючи на 4 поверсі у загальній кухні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , умисно спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням.

Відповідно до постанови про проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 26.08.2024 за участю потерпілої ОСОБА_6 проведено слідчий експеримент, де остання відтворила обставини події, що мали місце 18.08.2024 в період часу з 04:00 години до 05:00 години на 4 поверсі у загальній кухні гуртожитку за адресою: м. Дніпро, вул. Котляревського, 4, а саме як впала з рук ОСОБА_3 на підлогу.

Відповідно до постанови про проведення слідчого експерименту та фототаблицеею до нього від 27.08.2024 за участю свідка ОСОБА_9 проведено слідчий експеримент, де остання в присутності понятих відтворила обставини події, що мали місце 18.08.2024 в період часу з 04:00 години до 05:00 години на 4 поверсі у загальній кухні гуртожитку за адресою: м. Дніпро, вул. Котляревського, 4, а саме те, як ОСОБА_3 підняв на руки ОСОБА_6 , після чого кинув на підлогу.

Згідно висновку експерта №2671е від 28.08.2024 за даними медичної документації, у ОСОБА_6 виявлене тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального метаепіфізу променевої кістки лівої верхньої кінцівки зі зміщенням уламків.

Виявлене тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можна лише вказати, що воно могло утворитися і від механічної дії тупого твердого предмету, можливо при ударі об такий.

Враховуючи характер виявленого у неї тілесного ушкодження, дані медичної документації, можна вказати, що ушкодження утворилося незадовго до звернення за медичною допомогою у травматологічний пункт КНП «МКЛ №6»ДМР», тобто можливо і в термін, на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

За своїм характером, виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому променевої кістки лівої верхньої кінцівки відноситься до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6. Термін зрощення кісткової тканини понад 21добу.

Виявлене тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можна лише вказати, що воно могло утворитися і від механічної дії тупого твердого предмету, можливо при ударі об такий.

Встановити розташування гр. ОСОБА_6 під час спричинення їй тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метаепіфізу променевої кістки лівої верхньої кінцівки, не можливо, у зв?язку з відсутністю судово-медичних експертних даних, можливо лише вказати, що остання була звернута вищевказаною ділянкою тіла до травмуючого предмету.

Кількість, локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_6 не суперечить механізму його утворення, на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Кількість, локалізація, та характер виявленого тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_6 не суперечить механізму його утворення, на який вказує свідок ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпіла ОСОБА_6 зламала собі руку об його голову, коли почала його бити, спростовуються показами як потерпілої так і показами свідка ОСОБА_9 , які у свою чергу узгоджуються між собою та підтверджуються Висновком експерта №2671е від 28.08.2024, за змістом якого кількість, локалізація та характер виявленого тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_6 не суперечить механізму його утворення, на який вказували як потерпіла так і свідок ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту за їх участю.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді потерпілої та свідків у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як такі що виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Судом не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.ст. 66, 67 КК України.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, офіційно працевлаштований на посаді волочильника дроту у ТОВ «Дніпрометиз ТАС», за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді обмеження волі; позицію потерпілої яка просила призначити покарання на розсуд суду, позицію представника потерпілої яка підтримала прокурора, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили суд суворо не карати.

Крім вищезазначеного, суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Наведене у своїй сукупності і дало підставу суду дійти висновку про недоцільність реального відбування покарання ОСОБА_3 , а прийняття іншого рішення без застосування вимог ст.ст. 75,76 КК України, на переконання суду, призведе до порушення засад виваженості та становитиме надмірний тягар для обвинуваченого.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, в межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 подано позовну заяву до ОСОБА_3 , у якому потерпіла просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь на відшкодування понесеної моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог, потерпіла зазначила, що вона внаслідок отриманої травми зазначала великий біль, який тривав довгий час, вона відчувала страх,приниження та образу. Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого вона перебувала на лікарняному, через що було порушено нормальний спосіб її життя, та вона була позбавлена можливості утримувати двох неповнолітніх дітей.

Крім вказаного, представником потерпілої захисником ОСОБА_7 подано вимоги про стягнення із ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 судових витрат на правову допомогу в сумі 14 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 позов не визнав.

При вирішенні цивільного позову, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого...

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зважаючи на викладене, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 80 000.00 гривень, оскільки, враховуючи обставини даного кримінального провадження, саме визначена сума відповідатиме понесеним потерпілою характеру і обсягу моральних та фізичних страждань, та буде справедливою по відношенню до неї.

Що стосується питання відшкодування ОСОБА_3 витрат, понесених потерпілою на правничу допомогу в сумі 14 5000грн., слід зазначити наступне.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати

Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при

визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Всупереч наведеного, представником потерпілої захисником ОСОБА_7 для підтвердження витрат надано квитанцію зі змісту якої достовірно не можливо встановити остаточну суму грошових коштів отриманих захисником від ОСОБА_6 .

Тобто, заявником не надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь заявника.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування понесеної моральної шкоди у розмірі 80 000.00 (вісімдесят тисяч) гривень.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судових витрат пов`язаних із наданням правничих послуг в сумі 14 5000грн відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11