Єдиний унікальний № 946/9771/24
Провадження № 1-кп/946/271/25
УХВАЛА

Іменем України

про застосування примусових заходів виховного характеру

11 квітня 2025 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

особа, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4 ,

законний представник особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 , законний представник потерпілого ОСОБА_8 ,

провівши в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області закрите судове засідання по розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001308, стосовно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Першотравневе, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, учня 6 класу Приозерненського ЗЗСО, Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Документами, які обґрунтовують клопотання прокурора є: свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2012 року, яким підтверджується, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно статті 31 Цивільного кодексу України малолітньою є фізична особа у віці до чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

26 вересня 2024 року в період часу з 12 години до 12 години 30 хвилини, більш точно час не встановлено, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, знаходячись у підвалі (обладнане бомбосховище) у будівлі Приозерненського закладу загальної середньої освіти Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, село Приозерне, вулиця Шкільна, 35, відносно свого однокласника малолітнього ОСОБА_7 , 29 вересня 2013 року, який не досяг чотирнадцятирічного віку, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло з використанням геніталій, а саме дістав свій статевий орган, та ввів його в рот малолітньому ОСОБА_7 , тобто згвалтував останнього.

Неповнолітній ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння в судовому засіданні визнав повністю, пояснив, що скоїв його за вказаних у клопотанні обставин, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Приймаючи до уваги повне визнання неповнолітнім ОСОБА_4 своєї провини в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, а також те, що він не піддав сумніву обставини справи, які викладені в клопотанні, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції неповнолітнього ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом неповнолітнього ОСОБА_4 , а також дослідженням доказів, що стосуються його особи.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Малолітній потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 , представники служби у справах дітей та ювенальної превенції у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені належним чином. Цивільний позов від потерпілого не надходив. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності вказаних осіб з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325, 500 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі вказаних осіб.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України за ознаками вчинення дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням гені талій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене відносно особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (згвалтування).

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_4 є малолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся. Тому просив застосувати до малолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля та передачі малолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 .

Законний представник ОСОБА_5 , його захисник, в судовому засіданні клопотання прокурора підтримали, з видами примусових заходів до малолітнього погодились.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України).

Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні наведеного вище суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого відповідною статтею КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються. ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 12 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, відсутність тяжких наслідків діяння, дані про особу малолітнього, характеристики малолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до малолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження, обмеження перебування поза домівкою у період з 22 години до 06 години наступного дня та передачі під нагляд матері строком на один рік.

Вирішуючи питання про речові докази, суд керується положеннями ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 22, 97, 105 КК України, ст. 318, 322, 369, 370-372, 376, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Першотравневе, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, учня 6 класу Приозерненського ЗЗСО, Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження перебування поза домівкою у період з 22 години до 06 години наступного дня та передачі малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на три роки.

Строк застосування примусового заходу виховного характеру стосовно ОСОБА_4 обчислювати з дати постановлення ухвали.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 02 жовтня 2024 року. Речові докази по справі: футболку темно-синього кольору, спортивні штани зеленого кольору з маркуванням «Nike Air» та кофту зеленого кольору з маркуванням «Nike Air» повернути законному представнику потерпілого ОСОБА_8 , труси темно-синього кольору, футболку блакитного кольору, камуфляжні штани повернути законному представнику особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеськім апеляційним судом.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1