Справа № 169/986/23
Провадження № 1-кп/169/12/25
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

представника сектору ювенальної

превенції ОСОБА_9

психолога ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Задиби Турійського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2023 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , будучи на момент вчинення кримінального проступку неповнолітнім, знаходячись у лісовій посадці, що поблизу зупинки громадського транспорту села Задиби Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, приблизно 500 м від залізничної станції Ружин Рівненської дирекції Львівської залізниці 135 км 6 пікету, спільно з іншою встановленою досудовим розслідуванням неповнолітньою особою, підійшли до ОСОБА_4 , який повертався з роботи до місця свого проживання в с. Селець Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області та проходив через лісову посадку. Ідучи поряд з останнім, діючи умисно, керуючись злочинним умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх шкідливих наслідків, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході розмови, без будь-яких пояснень, ОСОБА_6 завдав цілеспрямований удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого, в подальшому шарпнув його за одяг, в результаті чого ОСОБА_4 впав обличчям до землі. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , перебуваючи праворуч від потерпілого, умисно, хаотично наніс в мінімальній кількості чотири удари кулаками рук, ногами та, миттєво знайденою в лісі, дерев`яною палицею по голові та обличчю потерпілого, в результаті чого заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран голови, забійних ран обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, терміном більше шести діб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе в інкримінованому йому обвинуваченні визнав повністю та суду показав, що він дійсно при обставинах та місці і часі, вказаних в обвинувальному акті, будучи разом з неповнолітнім ОСОБА_11 , безпричинно завдав не менше чотирьох ударів кулаками рук, ніг та знайденою в лісі дерев`яною палицею по обличчю та голові потерпілому ОСОБА_4 . При цьому зазначив, що він не бачив, щоб потерпілий втрачав свідомість. Від завданих ударів останній впав на землю, але піднявся і побіг вперед, гукаючи про допомогу, а він та неповнолітній ОСОБА_11 пішли додому. Однак по дорозі їх наздогнали працівники поліції та забрали в селище Турійськ, де в лікарні вони побачили й потерпілого, який відмовився тоді з ними розмовляти.

У вчиненому щиросердно розкаявся та просив суворо його не карати. Завдані збитки потерпілому не відшкодував, але цивільний позов визнав частково.

Крім власного визнання своєї винуватості винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується й перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому 21 квітня 2023 року приблизно о 17 годині 30 хвилин під час повернення ним з роботи додому обвинуваченим ОСОБА_6 , а також неповнолітнім ОСОБА_11 , який знаходився разом з обвинуваченим, численних (не менше чотирьох) хаотичних ударів кулаком правої руки та ногами в ліву частину його тулуба та декілька ударів, миттєво знайденою в лісі, дерев`яною палицею в область його голови та обличчя. При цьому він втратив свідомість, а коли повернувся до свідомості, то намагався захиститися газовим балончиком, який мав при собі, проте той випав з рук. Він намагався захистити голову руками і побачив, що його руки були в крові, тоді піднявся та почав втікати, гукаючи про допомогу. Коли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 перестали бігти за ним, він зупинився, дістав мобільний телефон та подзвонив на спецлінію «102». Цивільний позов підтримав в повному обсязі та наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона проживає разом із своїм сином ОСОБА_4 , який є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. В той день вона телефонувала до нього десь приблизно о 15 годині 30 хвилин, щоб він купив додому хліба. Чекала довго, а коли побачила його, то він йшов і тримався за голову, руки були в крові і сказав, що його побили цигани, але не знає за що. Вона подала йому води, щоб він вмився, і побачила у нього рану біля губи та дві рани на голові. Пізніше син сказав, що до нього подзвонили працівники поліції, повідомили, що зловили циган та попросили його підійти до них і він пішов. Крім цього зазначила, що одяг сина був в крові, а коли вона взяла пакет, з яким прийшов син, то з хліба там були лише одні крихти. Згодом вона подзвонила до свого іншого сина ОСОБА_13 та повідомила, що ОСОБА_14 побили цигани. ОСОБА_14 знаходився в лікарні та лікувався за власні кошти.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що під час його чергування від потерпілого у вказаному провадженні ОСОБА_4 надійшло повідомлення на спецлінію «102» про нанесення йому, коли він вийшов з маршрутки, двома особами, які сиділи на зупинці в районі с. Задиби Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, тілесних ушкоджень. Вони поїхали на вказане місце, але на зупинці нікого вже не було. На узбіччі стояв автомобіль і він запитав водія транспортного засобу, чи той щось бачив, але останній відповів, що нічого не бачив, а тому вони поїхали в напрямку с. Задиби Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. По дорозі побачили двох хлопців. Один був нижчого росту, а інший - вищого. Вони зупинилися біля них та запитали звідки і куди вони йдуть. Хлопці відповіли, що з Ковеля. Тоді вони запитали їх про бійку, на що хлопці сказали, що нічого не знають, нічого не бачили. Після цього він попросив показати руки. У старшого хлопця на руках була кров і він зрозумів, що це вони вчинили вказане правопорушення. Вони запросили хлопців у службовий автомобіль, щоб відібрати пояснення, а також зателефонували до потерпілого. Коли підійшов потерпілий, то був весь в крові, в руках він тримав рушник, губа була розсічена. Хлопців ОСОБА_4 впізнав та запитав їх, за що його побили, однак відповіді не отримав. Після цього вони завезли їх всіх в лікарню.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він не пригадує точної дати, але знає, що це було в квітні 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, коли до нього зателефонувала мати та повідомила, що ОСОБА_17 побили цигани. Він сів на велосипед і спочатку поїхав в поліцію, сказавши черговому, що шукає ОСОБА_4 , на що той відповів, що останній в лікарні. Коли він приїхав до лікарні, то брату надавали медичну допомогу. Лікувався брат за власні кошти. Вибачень чи якихось пояснень від обвинуваченого він не чув.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що потерпілий ОСОБА_4 є її колегою по роботі. 21 квітня 2023 року, в п`ятницю робочий день закінчився і всі розійшлися. Пізніше вона побачила ОСОБА_4 закривавленого в Турійській лікарні, куди приїхала після 18 години того ж дня зі своїм сином, якому стало погано. До ОСОБА_4 в той день вона не підходила, однак їй розповіли, що останнього побили. Пояснила також, що на сьогоднішній день потерпілий, який на своїй роботі працював на півтори ставки (працює вихователем і його дуже люблять діти) змінився. Він не може так багато працювати, як раніше, став задумливий та скаржиться на те, що йому болить голова.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_6 проживає на цей час з братом та його сім`єю, так як мати померла. Умови проживання задовільні, фізично здоровий. Закінчив дев`ять класів, вміє рахувати та писати, проживає на тимчасові заробітки, товаришує як з однолітками, так і старшими за віком, дуже шкодує про свій вчинок.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста експерт ОСОБА_19 підтвердив свій висновок судово-медичної експертизи № 76, яку він розпочав проводити 12.05.2023 р. та закінчив 15.05.2023 р., та яким визначено тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 . На запитання експерт відповів, що удари наносилися предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Крім цього зазначив, що експерт дає відповіді лише на ті питання, які зазначені в експертизі.

Наведені вище показання обвинуваченого, потерпілого, свідків та експерта є послідовними, такими, що не суперечать один одному й фактичним обставинам справи, а тому суд покладає їх в основу вироку нарівні з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, що підтверджують їх достовірність.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 квітня 2023 року, в цей день ОСОБА_4 усно повідомив працівників поліції, що 21 квітня 2023 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, двоє невстановлених осіб ромської народності, знаходячись в лісовій посадці, яка розташована на відстані 150 метрів від зупинки для громадського транспорту, що на асфальтній дорозі сполученням Брест-Львів, нанесли йому тілесні ушкодження на ґрунті особистих неприязних відносин (а.с.133).

Той факт, що ОСОБА_4 21 квітня 2023 року було доставлено до лікувального закладу з тілесними ушкодженнями, стверджується й повідомленням про травму, пов`язану з побоями, № 6 від 21 квітня 2023 року Комунального підприємства «Турійська лікарня планового лікування» (а.с.135).

Відповідно до акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_4 , №34 від 21 квітня 2023 року - запах алкоголю з рота останнього відсутній та згідно висновку і діагнозу за результатами огляду в останнього виявлено забійну рвану рану обличчя справа, дві забійні рвані рани голови, забій грудної клітки (а.с. 134).

Згідно протоколу огляду місця події від 21 квітня 2023 року із доданими фототаблицями, який проводився за вказівкою оперативного чергового Ковельського РУП ГУНП у Волинській області на підставі повідомлення на лінію «102» про нанесення тілесних ушкоджень, об`єктом огляду місця події є ділянка місцевості, яка знаходиться з правої сторони від автодороги сполученням Брест-Львів, а саме, неподалік села Задиби Ковельського району Волинської області. В ході огляду слідчим СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області було зафіксовано обстановку місця події та виявлено на відстані приблизно 100 метрів грунтової дороги, яка розташована приблизно на відстані 10 метрів від зупинки для громадського транспорту, що на вищевказаній автодорозі (ділянка дороги від м.Ковель до с-ще Турійськ) виявлено металевий балончик «Терен-16» - ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівної дії, сірого кольору, зверху якого наявний ковпачок чорного кольору. На відстані приблизно трьох метрів від вказаного місця наявна ділянка, на якій знаходяться дерев`яні залишки з дерева (тріски) породи сосна, на яких виявлено сліди речовини бурого кольору (РБК) та, окрім цього, на землі поблизу наявні сліди речовини бурого кольору, які відобразились у вигляді крапель. Також поблизу наявні сліди на землі, а саме, від пальців рук, ніг, сліди боротьби. З місця події було вилучено: металевий балончик «Терен-16», який поміщено до сейф-пакета № PSP1190059, залишки тріски дерева зі слідами речовини бурого кольору, які поміщено до паперового конверта та в сейф-пакет (а.с.136-140).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 вересня 2023 року, старший слідчий СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області прийняла від потерпілого ОСОБА_4 усну заяву про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме спричинення тілесних ушкоджень (а.с. 124).

З витягу з ЄРДР видно, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 125 КК України внесені до ЄРДР за номером кримінального провадження №0001415 - 27 вересня 2023 року (а.с.120).

Згідно постанови про об`єднання кримінальних проваджень від 27 вересня 2023 року кримінальні провадження за № 0000158 від 22 квітня 2023 року та № 0000381 від 27 вересня 2023 року об`єднанні в одне провадження за № 0000158, а згідно постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 27 вересня 2023 року матеріали досудового розслідування щодо встановленої особи, яка спільно з неповнолітнім ОСОБА_11 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 , що мало місце 21 квітня 2023 року, виділено в окреме кримінальне провадження з кримінального провадження № 0000158 від 22 квітня 2023 року (а.с. 125-126, 127-129).

Відповідно до висновку експерта № 76 від 15 травня 2023 року при обстеженні у громадянина ОСОБА_4 , 1980 року народження, виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шостого ребра зліва, забою м`яких тканин грудної клітки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран голови, забійних ран обличчя. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмета (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею за механізмом - удар, в мінімальній кількості чотирьох травматичних дій, терміном утворення відповідає даним, вказаним потерпілим та даним, вказаним в наданій медичній документації.

Судово-медичних даних, що вищевказані ушкодження утворились при падінні з висоти власного зросту, немає.

При цьому, тілесні ушкодження в громадянина ОСОБА_4 у вигляді закритого перелому шостого ребра зліва, забою м`яких тканин грудної клітки по ступеню тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоров`я, терміном більше як 21 день. А тілесні ушкодження - у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран голови, забійних ран обличчя по ступеню тяжкості, кожне окремо, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шість діб (а.с.154-155).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 серпня 2023 року підтверджується, що потерпілий ОСОБА_4 вказав на фотознімок під № 3, як на особу, яку впізнав за рисами обличчя, та яка наносила удари палками (а.с. 160- 162).

А протоколом проведення слідчого експерименту від 19 липня 2023 рокуз доданим DVD - диском, на якому міститься відеозапис проведеної слідчої дії за участі: потерпілого ОСОБА_4 , у присутності понятих: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , інспектора СЮП Ковельського РУП ОСОБА_22 та дільничного поліції ОСОБА_23 , місцем проведення якого є зупинка Задиби, який в подальшому досліджено в судовому засіданні, потерпілим ОСОБА_4 відтворено обставини події (а.с. 157-159).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 вересня 2023 року в с-ще Ратне Ковельського району з доданим DVD - диском, на якому міститься відеозапис проведеної слідчої дії за участі: підозрюваного ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , педагога ОСОБА_24 , експерта ОСОБА_19 , у присутності понятих: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , який в подальшому досліджено в судовому засіданні, підтверджено відтворення механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 (а.с.163-167).

Також судом були досліджені процесуальні документи, надані прокурором: постанова про визначення групи дізнавачів та старшого групи дізнавачів, які здійснюватимуть дізнання у кримінальному провадженні (а.с. 121), копія доручення від 12 січня 2023 року про визначення слідчих, спеціально уповноважених на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх (а.с.122-123), постанова про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання у кримінальному провадженні, від 22 квітня 2023 року (а.с.130), постанова про перекваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення від 24 травня 2023 року (а.с. 131), постанова про визначення підслідності (а.с. 132), постанова про визнання особи потерпілим від 22 квітня 2023 року (а.с. 156), постанова про визначення строку досудового розслідування від 28 вересня 2023 року (а.с.178-179). Вказані процесуальні документи не є доказами в розумінні статті 84 КПК України, тому судом не надається оцінка щодо їх належності, допустимості та достовірності.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_4 просив визнати недопустимими докази, а саме: протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 квітня 2023 року, протокол огляду місця події від 21 квітня 2023 року та інші докази, які не були досліджені в судовому засіданні, вказуючи на невідповідність даних, викладених у цих документах, та посилаючись на те, що вони були складені з порушенням норм КПК.

Суд відхиляє доводи потерпілого з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимоги допустимості доказу стосуються: належного процесуального джерела; належного суб`єкта отримання доказу; законності процесуальної форми збирання і закріплення доказів.

Відповідно до частини першої статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій, як докази, охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), частина перша статті 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, стаття 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (частина перша стаття 63 Конституції України).

Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Суд звертає увагу, що відповідно до практики Верховного Суду не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Таким чином, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази, на переконання суду є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, належності та допустимості та у своїй сукупності в достатній мірі переконливо підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.

Тому, всесторонньо проаналізувавши матеріали кримінального провадження та ті обставини, що були встановлені в судовому засіданні, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, і кваліфікує такі його дії як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків,особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також умови життя і виховання, вплив на нього дорослих, його рівень розвитку.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить обвинуваченому ОСОБА_6 щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Також суд враховує і те, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання, за яким характеризується задовільно, на диспансерному обліку у лікаря - психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває. На час вчинення кримінального правопорушення виховувався у задовільних матеріально-побутових умовах у багатодітній неповній сім`ї, дані про вплив на нього дорослих підмовників відсутні.

Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_6 виправлення останнього можливе без обмеження або позбавлення його волі на певний строк, ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. У разі звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

З врахуванням наведеного суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 у вказаному випадку можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього слід обрати міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким він повинен нести кримінальну відповідальність, а саме, у виді пробаційного нагляду із застосуванням статей 59-1, 101 КК України.

Крім цього, частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілий - цивільний позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до обвинуваченого -цивільного відповідача ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 гривень та про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 76 392 гривні 78 копійок, з яких: 56 420 гривень 12 копійок + 14 105 гривень 03 копійки втраченого заробітку, 5 867 гривень 63 копійки витрат на лікування та витрати, пов`язані з поїздками до органів дізнання, експерта.

Обвинувачений - цивільний відповідач ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково, а саме в тій частині, що підтверджується документально. Вказав, що постійного доходу немає.

У судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_4 завдано тілесних ушкоджень, а тому, завдано і моральної, і матеріальної шкоди, а отже цивільний позов потерпілого підлягає до часткового задоволення.

Згідно статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Однак, суд вважає, що в судовому засіданні потерпілий не зміг належним чином обґрунтувати спричинення моральної шкоди саме на суму 100 000 гривень, жодних доказів на її обґрунтування, зокрема висновку судової психологічної експертизи, суду не надав.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_4 на підставі вимог статті 1167 ЦК України, суд враховує вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в його повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченого та оцінює їх в розмірі 20 000 гривень, які слід стягнути з ОСОБА_6 , який на час ухвалення вироку вже є повнолітнім, на користь потерпілого ОСОБА_4 .

Щодо вирішення позову в частині стягнення з обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_6 на користь потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_4 втраченого заробітку в сумі 56 420 гривень 12 копійок + 14 105 гривень 03 копійки, то відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Положеннями частини першої статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України при визначенні розміру заробітку (доходу), який втратив потерпілий внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи перебуває особа на момент заподіяння їй шкоди у трудових відносинах. Якщо так, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, якщо її немає - загальної працездатності.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к, від 27 січня 2021 року у справі №263/16183/18.

Цивільний позивач ОСОБА_4 на підтвердження своїх позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди надав копії: епікризу з історії хвороби №713, згідно з яким він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КП «Турійська лікарня планового лікування» з 21 квітня 2023 року до 05 травня 2023 року, фіскальних чеків про витрачені кошти на лікування та наказу від 29 вересня 2023 року №61-К/ТР про його переведення з посади вихователя Турійського закладу дошкільної освіти №2 з (1.5 посадового окладу) на посаду вихователя (повний посадовий оклад) з 02 жовтня 2023 року.

З вказаних копій документів видно, що ОСОБА_4 не встановлено втрату професійної чи загальної працездатності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані цивільним позивачем документи, на які він посилається, не є належним доказом понесення ним збитків, визначених частиною першою статті 1195 ЦК України.

З огляду на те, що ОСОБА_4 не було встановлено відсотків втрати професійної чи загальної працездатності після отриманих тілесних ушкоджень, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.

Вимога потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого - цивільного відповідача 5 867гривень 63 копійки витрат на лікування, що підтверджується копіями фіскальних чеків, доданих до позовної заяви(а.с.43-45), підлягає до задоволення на підставі статті 1166 ЦК України.

На підставі частини четвертої статті 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 1166, 1167, 1206 ЦК України, статтями 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, призначивши покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі частини другої статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5 867 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень 63 (шістдесят три) копійкизавданої матеріальної шкоди.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року на майно: металевий балончик «Терен-16», який поміщено до сейф-пакета № PSP1190059, круглі дерев`яні палки зі слідами РБК, три з яких поміщено до паперового конверта та одна до сейф-пакета № SUD3041468, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, скасувати.

Речові докази по справі, а саме :

-металевий балончик «Терен-16», який поміщено до сейф-пакета № PSP1190059, який згідно квитанції № 001161 переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, - повернути власнику ОСОБА_4 ;

-круглі дерев`яні палки зі слідами РБК, три з яких поміщено до паперового конверта та одна до сейф-пакета № SUD3041468, які згідно квитанції № 001161 передані на відповідальне зберігання докімнати зберігання речових доказів Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, - знищити;

-копію записаної аудіоінформації з системи запису та прийняття заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які надходять до РУП ГУНП у Волинській області за скороченим номером екстреного виклику поліції засобами програмного забезпечення CallWay Contact, яка о 17:36 год. 21 квітня 2023 року надійшла на спецлінію «102» з № НОМЕР_1 та записана на цифровий носій інформації, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження № 0001415 від 27 вересня 2023 року, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий