Справа № 734/1900/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/273/25
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з представником потерпілих адвокатом ОСОБА_9 з його власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000640 від 25 лютого 2024 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця інструктора взводу інструкторів військової частини НОМЕР_1 , ветерана війни - особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та учасника бойових дій, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишений раніше застосований запобіжний захід у вигляді застави, в розмірі визначеному ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2024 року.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахований строк його тримання під вартою за період з 26 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року включно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з дня його фактичного затримання на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 18 174 грн. 72 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 , будучи призначеним наказом № 63-РС командира військової частини НОМЕР_2 від 26 липня 2023 року на посаду інструктора взводу інструкторів військової частини НОМЕР_1 , та за наказом № 125 від 30 серпня 2023 року зарахований до списків особового складу вказаної військової частини і поставлений на всі види забезпечення, близько 18 години ІНФОРМАЦІЯ_4, керуючи автомобілем «Audi Q7», із реєстраційним номером НОМЕР_3 , під час руху по автомобільній дорозі М01 «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» з боку міста Чернігова в напрямку міста Києва, на 63 км + 750 м, поблизу с. Калитянське Козелецької селищної громади Чернігівського району Чернігівської області, не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Opel Astra», з реєстраційним номером НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку попереду.

У результаті зіткнення транспортних засобів, пасажир автомобіля «Ореl Astra», з реєстраційним номером НОМЕР_4 , неповнолітня ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми - травматичних крововиливів у м`які мозкові оболонки (субарахноїдальних крововиливів), крововиливу в правий боковий шлуночок мозку, яке має ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_14 , яка та померла на місці пригоди.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ореl Astra», з реєстраційним номером НОМЕР_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини діафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, лінійного перелому даху та заднього краю лівої кульшової западини з помірним зміщенням відламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 256 від 01 квітня 2024 року, як усі в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад двадцять одну добу.

У даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_6 зобов`язаний був діяти відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі (п. 2.3 «б»); у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3), проте діючи із злочинною недбалістю, проявив неуважність, не побачив автомобіль, який рухався попереду нього, в`їхав у цей автомобіль, смертельно травмувавши пасажирів автомобіля, які сиділи на задньому сидінні, потерпілу ОСОБА_14 та заподіявши середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Аргументує тим, що вирок суду постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що для проведення огляду транспортного засобу ОСОБА_6 не був запрошений, а також не був повідомлений про призначення експертизи, внаслідок чого був позбавлений можливості брати участь у проведенні огляду транспортного засобу. При цьому, призначення експертизи є слідчою дією, а тому підозрюваний/обвинувачений мав право брати у ній участь і про це йому мало бути роз`яснено, проте можливість ОСОБА_6 скористатись даним правом була обмежена внаслідок неповідомлення про призначення експертизи.

Із змісту положень ст. 87 КПК України вбачається, що істотним порушенням прав і свобод людини слід визнати такі, які перешкоджали чи не давали можливості у повному обсязі реалізувати права та свободи особи, гарантовані законодавством України та міжнародними договорами.

З огляду на викладене, захисник вважає, що висновки експерта в рамках даного кримінального провадження є недопустимими доказами, оскільки було допущено порушення права на захист ОСОБА_6 під час оглядів транспортного засобу, а висновки експертів є неповними.

При цьому, як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду стороною захисту заявлялось клопотання про призначення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 автотехнічної експертизи з визначенням п`яти питань, які мали бути постановлені для вирішення, з метою з`ясування тих обставин, які належним чином не встановлювались, однак, які мають істотне значення для даного провадження та проведення належних розрахунків щодо реагування та повного зупиночного шляху водія ОСОБА_6 .

Відмова суду у задоволенні клопотання захисника, на думку апелянта, свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, про порушення права засудженого в частині змагальності, диспозитивності та захисту.

Звертає увагу на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не надав оцінки щирому розкаянню у вчиненому кримінальному правопорушенні, сприянні розкриттю кримінального правопорушення з боку його підзахисного, який насправді повністю визнав фактичні обставини справи.

Визнаючи свою протиправну поведінку, щиро каючись, ОСОБА_6 сприяв активному розкриттю злочину. На даний час він усвідомлює хибність своїх тверджень та повністю, не шукаючи виправдання, кається в скоєному. Саме таке каяття вважають щирим. На майбутнє, обвинувачений зобов`язується не вчиняти жодних правопорушень та стати зразковим членом суспільства.

Вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження було встановлено декілька відомих обставин, якими неможна знехтувати при призначенні обвинуваченому покарання та належить визнати такими, що пом`якшують покарання: активне сприяння встановленню істини в суді.

Так, ОСОБА_6 в місцевому суді свою вину визнав, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, тому, на підставі ч. 1 ст. 66 КК України слід визнати обставинами, які пом`якшують його покарання: щире каяття та активне сприяння встановленню істини в суді.

До того ж, є й інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, які слід визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому. Зокрема, на думку захисника, до них належать: те. що ОСОБА_6 є ветераном війни - особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та учасником бойових дій, має високі досягнення на службі, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем несення служби, стан його здоров`я та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Вважає, що аналіз вказаних в апеляційній скарзі обставин свідчить про неможливість вважати вирок законним і обґрунтованим, а тому відповідно до ст.ст. 409, 410, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, потерпілу та представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи, що обвинувачений не визнає своєї провини, не розкаюється та намагається перекласти свою вину на водія автомобіля, який рухався попереду і він в його в`їхав, прокурора, який заперечув проти доводів сторони захисту, вирок суду вважав законним, докази належними і допустимими, а обставини вчинення кримінального правопорушення встановленими та доведеними, звернув увагу на відсутність даних які б вказували на щирість каяття обвинуваченого та не доведеність цих обставин захисником, вирок суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина вироку має містити формулювання обвинувачення. Визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, тощо.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції провів судовий розгляд щодо ОСОБА_6 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення.

Під час судового розгляду суд першої інстанції дотримався норм, установлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування було розпочате 25 лютого 2024 року після того, як до відділення поліції №1 (смт. Козелець) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області о 18 год. 09 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на автодорозі М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, біля с. Калитянське Чернігівського району, ОСОБА_6 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_5 , молодший сержант, знаходився поза службою, в цивільному одязі, керуючи автомобілем «Audi Q7», із реєстраційним номером НОМЕР_6 , рухаючись в бік м. Київ, не врахувавши погодні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, скоїв зіткнення автомобілем «Опель Астра» із реєстраційним номером НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_13 , жителя АДРЕСА_2 , який рухався попереду, внаслідок чого пасажири автомобіля «Опель Астра» неповнолітня ОСОБА_16 загинула на місці події, ОСОБА_15 доставлена до Козелецької лікарні з діагнозом: перелом кісток стегна лівої ноги.

Як під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду ОСОБА_6 визнав факт настання дорожньо-транспортної пригоди та наслідки, які наступили, тобто фактично визнав свою провину у вчиненому. В судовому засіданні обвинувачений показав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 він повертався зі звільнення до військової частини, де проходив навчання. О 17 год. вони із ОСОБА_17 їхали в автомобілі під його керуванням у напрямку м. Києва, рухаючись по автодорозі Чернігів-Київ. Вказав на те, що зіткнення відбулося у межах населеного пункту. Автомобілем він керував із дозволеною швидкістю. Зауважив, що перед зіткненням він побачив автомобіль Т4, що стояв на аварійці, а автомобіль «Опель» не бачив. Від керування автомобілем не відволікався. Вистрілили подушки безпеки, супротив автомобіля закінчився тоді, коли гальмував. До моменту зіткнення не гальмував. Освітлення фар автомобіля, яким керував, було ближнім. Автомобіль «Опель» побачив після того, як вийшов з автомобіля. Звідки взявся автомобіль «Опель» пояснити не зміг.

Тобто, обвинувачений не повідомив жодної обставини щодо причин та умов виникнення дорожньо-транспортної пригоди, чим спростовується твердження захисника про те, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки активного сприяння встановленню істини у справі.

Більш того, такі показання обвинуваченого суперечать його ж власним поясненням, які ОСОБА_6 надав поліцейським, що прибули на виклик на місце події, та яким він повідомив, що на секунду відволікся від керування та коли схаменувся, то побачив, що виїхав автомобіль Опель Астра, в результаті зіткнення автомобіль Опель злетів у рів.

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що близько 18 години ІНФОРМАЦІЯ_4 вони їхали із с. Бірки в напрямку м. Києва в автомобілі «Опель Астра». Вона перебувала на передньому пасажирському сидінні, на задньому сидінні були її донька та племінниця. Під час руху водій їх автомобіля жодних маневрів не робив. Удар в задню частину автомобіля був несподіваним, від чого їх автомобіль з`їхав управо в кювет. Водій автомобіля ОСОБА_13 втратив свідомість, двері авто виявилися заблокованими і вони не могли вибратися.

ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 він їхав в автомобілі «Фольксваген» Т4 із с. Бірки у напрямку м. Києва. Позаду їхав автомобіль «Опель Астра», за кермом якого знаходився ОСОБА_13 , в якому їхали його дружина та дочка. У дзеркало заднього виду він побачив іскри позаду, вибіг із автомобіля та побачив, що автомобіль «Опель» знаходиться у кюветі. Намагався допомогти та розбив скло. З автомобіля витягли дружину, а донька була вже мертвою. Викликали швидку медичну допомогу та поліцію. Автомобіль «Ауді» мав пошкодження передньої частини, в автомобілі «Опель» була зім`ята задня частина.

Потерпіла ОСОБА_18 про механізм виникнення дорожньо-транспортної пригоди нічого повідомити не змогла.

Свідок ОСОБА_19 , який керував автомобілем «Фольксваген Транспортер» показав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в вечірній час вони їхали із с. Бірки у напрямку м. Києва двома автомобілями. Перебуваючи за кермом він дивився за дорогою. З ним в автомобілі їхав ОСОБА_12 . За ними, в автомобілі «Опель» їхали ОСОБА_8 і дитина, яка загинула. Зауважив, що автомобіль «Опель» постійно їхав за ним. Їхав зі швидкістю 60-70 км/год у крайній смузі для руху, із ближнім світлом фар, відстань між ними складала 30-40 м. Маневри розвороту вони не здійснювали. Обставини дорожньо-транспортної пригоди він не бачив. Подія відбулась у с. Сираї, не доїжджаючи до заправки. Зупинився і включив аварійку. Автомобіль знаходився у кюветі, бачив автомобіль «Ауді» та військового, який побіг допомагати. Розвернув свій автомобіль, під`їхав до місця дорожньо-транспортної пригоди і освітлював місце.

Свідок ОСОБА_17 показав, що близько 17-18 години наприкінці лютого 2024 року з ОСОБА_6 в автомобілі «Ауді Q7» вони їхали з м. Чернігова до м. Києва до навчального центру і потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Знаходився пасажиром на передньому правому сидінні автомобіля. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_6 . Між автомобілями «Ауді Q7» та «Опель» відбулась дорожньо-транспортна пригода. Як це сталося - не знає, все побачив, коли його вдарила подушка безпеки. Відчув удар, але події не бачив. Не заперечував, що удар відбувся передньою частиною їх автомобіля, в іншому автомобілі були пошкоджені задня частина і виникла деформація кузова. ОСОБА_6 вийшов із автомобіля. В автомобілі «Опель» були четверо пасажирів, із них - дві дівчини, які знаходилися на задньому сидінні. Вказав, що з автомобіля «Опель» витягли непритомну дівчину, як потім з`ясувалося вона померла, в іншої дівчини була травма ноги.

Водій автомобіля «Опель Астра» свідок ОСОБА_13 показав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у вечірній час вони двома автомобілями виїхали із с. Бирки до м. Києва, рухались зі швидкістю 60-70 км/год. В якості пасажирів в його автомобілі перебували ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_14 . Упродовж руху вони не зупинялися. В подальшому він відчув удар та втратив свідомість. Особисто він вдарився об кермо, мав подряпини на лобі і кров на задній частині голови. Коли прийшов до тями, то відчув, що його витягували з автомобіля. Його і ОСОБА_6 повезли до лікарні, де вони здали аналізи на визначення стану алкогольного сп`яніння. В автомобілі, яким він керував, була пошкоджена задня частина, цей автомобіль злетів із дороги та знаходився у кюветі. На іншому автомобілі не було переднього бампера та був пом`ятим радіатор.

Показання свідків та потерпілих не містять суперечностей та узгоджуються між собою. При цьому, узгоджуються з обставинами встановленими під час огляду місця події та стороною захисту не оспорються.

У ході огляду місця події, який розпочався о 22 год. 15 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 та закінчився о 00 год. 10 хв. 26 лютого 2024 року, було встановлено, що до початку його проведення обстановка на місці змінилась, тіло потерпілої ОСОБА_14 з салону автомобіля було переміщене до карети екстреної медичної допомоги та доставлене до моргу Козелецької лікарні.

Визначено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на 63 км +750 метрів автодороги М01 «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» Чернігівського району. Автодорога М01 пряма з асфальтобетонним покриттям без ушкоджень. На момент огляду покриття дороги мокре та сухе (періодично розпочинаються опади дощу). Дорожнє покриття розраховане для двох напрямків, шириною 21 м, по три смуги для руху в кожному напрямку. На проїжджій частині нанесені горизонтальні лінії дорожньої розмітки, а рух регулюється за допомогою дорожніх знаків та додаткової дорожньої розмітки. Заокруглення дороги відсутнє. За ґрунтованим узбіччям розташований кювет.

На момент огляду видимість конкретної перешкоди не перевірялась у зв`язку з розбитими блок-фарами автомобіля.

Автомобіль «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходився на правій самій крайній смузі передом в напрямку м. Києва. Автомобіль «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , в правому кюветі на правому боці передом в напрямку м. Києва.

Поверхневі сліди кочення правих коліс автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на правому узбіччі. Слідів гальмування не виявлено. Ознаки напрямку руху транспортних засобів визначались по розташуванню транспортних засобів та уламків.

Виявлено велику зону осипу, як малих так і великих уламків від обох транспортних засобів та осип заднього скла автомобіля «Opel Astra» - згідно схеми огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка при замірах склала 118 метрів.

Під час огляду автомобіля «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2007 року випуску, сірого кольору виявлені: значна деформація передньої частини - відсутній передній бампер, розбиті передні блок-фари, деформований капот,деформовані передні крила. На правих дверях наявні пошкодження у вигляді подряпин, але вони вкриті брудом. Відсутня ліва передня блок-фара, автомобіль замкнений, відеореєстратор на лобовому склі відсутній. Колеса у положенні паралельному транспортному засобу. Габарити, ближнє і дальнє світло були вимкненими. Показання спідометра також неможливо було перевірити. Положення важелів ручного гальма АКПП перебувало на позначці «Р» паркінг.

Під час огляду автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, синього кольору виявлені: значні пошкодження задньої частини кузову - деформація кришки багажника, розбиті та частково відсутні задні ліхтарі, розбитий задній бампер, деформований багажник аж до осі задніх колес, деформовані задні крила, деформований дах, відсутнє заднє скло, деформовані задні двері, деформований передній бампер, зірвана з кріплення передня блок-фара. Поряд з автомобілем наявні частини бампера автомобіля «Audi Q7» та його передній реєстраційний номер.

Автомобілі з місця події були вилучені та направлені на майданчик тимчасового зберігання. Протокол підписаний слідчим, спеціалістом, який брав участь у проведенні огляду, та понятими.

Відповідно до положень статті 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Особи,у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Тобто, залучення до огляду місця події підозрюваного/обвинуваченого, потерпілого, захисника та представника, інших учасників кримінального провадження, є правом, а не обов`язком слідчого, як безпідставно вважає захисник.

Більш того, після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_13 були доставлені до Козелецької лікарні, що виключало можливість участі обох водіїв під час огляду місця події, в ході якого оглядались й транспортні засоби. При цьому, всередину зачиненого автомобіля, яким керував обвинувачений, учасники огляду не проникали, чим підтверджується дотримання прав всіх учасників кримінального провадження.

Згідно частини першої статті 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути, зокрема, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу (стаття 105 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, хід і результати проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 25-26 лютого 2024 року, який складений органом досудового розслідування із дотриманням вимог статей 104, 105 КПК України. Схема місця дорожньо-транспортної пригоди є невід`ємним додатком до вказаного протоколу та долучена до нього. Викладена у схемі ДТП інформація, із графічним зображенням місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставин, що стосуються події, не суперечить тим даним, які викладені у самому протоколі процесуальної дії, вона лише є більш детальною.

Жодних зауважень дані процесуальні документи не містять. Клопотання з приводу допиту понятих під час судового розгляду стороною захисту не заявлялися.

Вказуючи на порушення права ОСОБА_6 на захист, допущеного під час проведення огляду місця події та транспортних засобів за його відсутності, захисником не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування відомостей, зафіксованих в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події, плані-схеми та таблиці ілюстрацій, які є додатками до нього, як і не вказано в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_6 ..

Більш того, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в тому числі й з протоколом огляду місця події, ні обвинуваченим, ні його захисниками не було внесено зауважень щодо його змісту або ж зафіксованих відомостей, як і не внесено зауважень щодо схеми дорожньо-транспортної пригоди, відображення розташування транспортних засобів на місці ДТП, а також не вказано про незгоду з виявленими в автомобілях пошкодженнями або ж розміщенням слідової інформації. Не заявлено клопотання про проведення повторного огляду транспортних засобів з метою встановлення додаткової інформації або ж усунення суперечностей.

Отже, апелянтом не наведено жодних обставин, які б могли свідчити про порушенням права ОСОБА_6 на захист під час проведення вищевказаної слідчої дії, які б стали підставою для визнання цього доказу недопустимим.

В ході проведення слідчого експерименту 18 березня 2024 року на 63 км + 750 м автодороги М01 «Київ-Чернігів-Нові Яриловичі» у Чернігівському районі Чернігівської області, умови проведення якого були максимально наближені до часу доби та погодних умов на час дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_4, визначалися 1) параметри настання конкретної видимості автомобіля «Opel Astra», р.н. НОМЕР_4 , з робочого місця водія автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 ; 2) параметри настання загальної видимості елементів дороги з робочого місця водія автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 .

З метою визначення параметрів першого питання автомобіль-демонстратор №1 з ввімкненими габаритними вогнями задніх ліхтарів та ввімкненим ближнім світлом фар було встановлено на правій основній смузі для руху передом в напрямку м. Києва на місце початку на момент ДТП уламків від автомобіля «Audi Q7» та «Opel Astra» на відстані 0,2 м до правого краю правої основної смуги для руху в напрямку м. Києва. 0,2 м до коліс правих.

Після цього автомобіль-демонстратор №2 було віддалено в зворотному напрямку від автомобіля-демонстратора №1 та встановленого з увімкненим ближнім світлом фар на правій основній смузі для руху передом в напрямку м. Києва на відстані 0,6 м до правого краю правої основної смуги для руху в напрямку м. Києва від осі правих колес.

Потім поняті заявили, що задні габаритні вогні автомобіля-демонстратора №1 з робочого місця водія автомобіля-демонстратора №2 з урахуванням постійного руху зустрічних транспортних засобів з увімкненим світлом фар видно з відстані, яка при мінімальних замірах складає близько 300 метрів від передньої часини автомобіля-демонстратора №2 до задньої частини автомобіля-демонстратора №1. Також було встановлено, що на проїзній частині дороги, окрім задніх габаритних вогнів, видно також сам контур габаритів автомобіля-демонстратора №1 за рахунок світла фар зустрічних транспортних засобів, при цьому відстань складає 180 м від передньої частини автомобіля-демонстратора №2 до задньої частини автомобіля-демонстратора №1.

Під час визначення конкретної видимості автомобіля-демонстратора №1 поняті зауважили, що світло фар зустрічних автомобілів не сліпить водія автомобіля-демонстратора №2, а навпаки, розсіюється по дорозі за рахунок встановленого на розділовій смузі металевого дорожнього огородження (відбійника).

З метою визначення другого питання даного слідчого експерименту, згідно методики визначення загальної видимості елементів дороги, була визначена межа загальної видимості елементів дороги для водія ОСОБА_6 при увімкненому ближньому світлі фар на автомобілі-демонстраторі №2 з урахуванням постійного руху зустрічних транспортних засобів з увімкненим світлом фар.

При цьому, була заміряна відстань від передньої частини автомобіля-демонстратора № 2 до межі настання загальної видимості елементів дороги, яка при вимірюванні склала 180 м.

Під час проведення слідчого експерименту були задіяні автомобілі-демонстратори №1 - «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_7 , та №2 - «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/125-24/2839-ІТ від 25 березня 2024 року, експерт прийшов до висновку про відсутність технічних несправностей в робочій гальмівній системі автомобіля марки «Audi Q7» (номерний знак НОМЕР_3 ), які б перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/125-24/2837-ІТ від 29 березня 2024 року, експерт прийшов до висновку про відсутність технічних несправностей в робочій гальмівній системі автомобіля марки «Opel Astra», (номерний знак НОМЕР_4 ), які б перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

У ході проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» експерт прийшов до висновку, що первинний контакт відбувся між задньою частиною кузову автомобіля «Ореl Astra», р.н. НОМЕР_4 , та передньою частиною кузову автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , на відстані приблизно 54-154 см від переднього лівого габариту автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 . У момент первинного контакту кут між повздовжньою віссю автомобіля «Ореl Astra», р.н. НОМЕР_4 , по відношенню до повздовжньої вісі автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , становив близько 0° ± 5°, у горизонтальній площині, що розкритий у напрямку ліворуч від повздовжньої осі кузову автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , при цьому задній лівий габаритний кут кузову автомобіля «Ореl Astra», р.н. НОМЕР_4 , розташовувався на відстані близько 54 см від переднього лівого габариту автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 .

Первинний контакт між вказаними транспортними засобами відбувся у повздовжньому напрямку приблизно на деякій відстані перед початком зони осипу уламків від указаних автомобілів (позначка «2» на схемі), тобто на відстані не далі, чим 3251.6 м від кілометрового стовпчика «67 км» (позначка «12» на схемі), для руху в напрямку м. Києва, в поперечному напрямку в межах проїзної частини для руху в напрямку м. Києва. (висновок № СЕ-19/125-24/2841-ІТ від 15 березня 2024 року)

Відповідно до висновку № СЕ-19/125-24/3849-ІТ від 17 квітня 2024 року в ході проведення інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» експерт прийшов до однозначного висновку, що в умовах дорожньої ситуації водій автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Ореl Astra», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_13 , із моменту виникнення перешкоди для руху, рухаючись зі швидкістю, максимально допустимою на цій ділянці дороги - 110 км/год.

В умовах дорожньої ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Ореl Astra», р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_13 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1, п. 12.2, п. 12.6 абз. ґ Правил дорожнього руху.

В умовах дорожньої ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1, п. 12.2, п. 12.3, з урахуванням п. 1.10, п. 12.6 абз. ґ Правил дорожнього руху. В умовах дорожньої ситуації, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Audi Q7», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 12.3, з урахуванням п. 1.10 Правил дорожнього руху, перебувають у причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Вказівка захисника про те, що судом першої інстанції було відхилено клопотання сторони захисту про призначення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди», а також судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», не заслуговує на увагу, як безпідставна.

В судовому засіданні дане клопотання сторони захисту було розглянуте та в його задоволенні було обґрунтовано відмовлено з тих підстав, що наявні в матеріалах справи висновки судових експертиз містять відповіді на повторно поставлені стороною захисту питання. При цьому, наявні та досліджені висновки експертів за цими ж експертними спеціальностями та за таких самих вихідних даних, як пропонує захисник, не містять суперечностей, а тому не підлягають повторному дослідженню

З`ясування питання чи мав ОСОБА_6 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Опель Астра з моменту виникнення перешкоди для руху, після того, як побачив стоячий транспортний засіб Опель Астра на проїжджій частині в попутному напрямку руху в межах однієї смуги, вирішенню не підлягає, оскільки заявлені захисником вихідні дані не встановлені ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду.

По-перше, жоден з учасників кримінального провадження, в тому числі водій та пасажири автомобіля Опель Астра не вказували про те, що автомобіль зупинявся на смузі руху. Всі вказували про те, що автомобіль рухався зі швидкістю 60-70 км/год.

По-друге, водій ОСОБА_6 взагалі не дав пояснень щодо моменту виявлення перешкоди для руху у вигляді автомобіля Опель Астра, чи то рухався цей автомобіль, чи стояв. Пасажир його автомобіля також не вказував про те, що на смузі для руху, по якій вони рухались, ним було виявлено перешкоду у вигляді стоячого автомобіля.

По-третє, визначна експертним шляхом відстань, коли водій автомобіля Ауді ОСОБА_6 міг виявити перешкоду для руху свого автомобіля, становить 300 м. Отже, з огляду на кількість смуг для руху в одному напрямку (3 смуги) водій ОСОБА_6 мав достатньо часу для того, щоб змінити смугу руху для уникнення зіткнення з перешкодою. Однак, ні обвинувачений, ні пасажир його автомобіля не вказували про те, що водієм автомобіля Ауді вживались будь-які дії для того, щоб уникнути зіткнення, адже вони пояснювали, що взагалі не бачили попереду автомобіля Опель Астра.

Отже, досліджені в судовому засіданні висновки експертів були оцінені судом в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, а незгода сторони захисту з отриманими висновками не є підставою для призначення повторних експертиз, при тому, що інших доказів, слідової інформації, технічних даних, тощо під час судового розгляду здобуто не було.

Суд надав вірну юридичну оцінку всім висновкам експертів та прийняв їх до уваги, як належні й обґрунтовані докази, з урахуванням об`єктивності експертних досліджень, які ґрунтуються виключно на підтверджених та встановлених обставинах. Експертами надані однозначні відповіді на постановлені питання, при цьому експертами прийняті до уваги показання обох водіїв, потерпілих, встановлених під час слідчого експерименту технічним даним та висловлену беззаперечну та однозначну позицію про те, що саме дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 12.3, з урахуванням п. 1.10 Правил дорожнього руху, та перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Експертами було надано оцінку об`єктивно встановленим обставинам та визначено невиконання Правил дорожнього руху кого з учасників руху стало причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та чи міг винний уникнути зіткнення у разі якби виконав всі вимоги Правил дорожнього, чи міг своїми односторонніми діями уникнути зіткнення.

Сліди, які були зафіксовані на місці дорожньо-транспортної пригоди, є нічим іншим як найбільш об`єктивними та правдивими даними, а відтак, і розрахунки, які зроблені з урахуванням цих зафіксованих даних, є найбільш правильними та саме їм надавалась переваги під час проведення досліджень.

З огляду на наведене, підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. ст. 85, 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження сторони захисту про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, про які вказував в апеляційній скарзі захисник.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, яке той має відбувати реально, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого з необережності кримінального правопорушення, особу винного, який є ветераном війни - особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується, як за місцем проживання так і за місцем проходження військової служби. Врахував обставину, яка пом`якшує покарання, стан здоров`я винного, а також відсутність обставин які б його обтяжували.

Саме встановлені судом відомості про особу обвинуваченого та встановлена пом`якшуюча обставина дали суду можливість для призначення ОСОБА_6 покарання, наближеного до мінімального, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в справах даної категорії, при призначенні покарання суди мають враховувати не тільки дані про особу винного та встановлені пом`якшуючі обставини, а й наслідки, які наступили від кримінально карних дій. У даному кримінальному провадженні найтяжчим наслідком стала смерть неповнолітньої молодої дівчини та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень молодій жінці.

Перелічені захисником в апеляційній скарзі обставини, які характеризують особу обвинуваченого були враховані судом при призначенні покарання, але вони не відносяться до обставин, які пом`якшують покарання, як помилково вважає апелянт, адже є обставинами, які характеризують особу винного, як військовослужбовця, ветерана війни, батька та добропорядного члена суспільства. Стан здоров`я обвинуваченого був визнаний судом, як пом`якшуюча обставина, а тому повторно не може бути врахований судом апеляційної інстанції.

Вимога захисника про визнання обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_6 покарання щире каяття та активне сприяння встановленню істини в суді, на думку апеляційного суду, не підлягає задоволенню, оскільки такі обставини об`єктивно не були встановлені під час досудового розслідування та судового розгляду.

Послідовна практика Верховного Суду свідчить про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 визнав лише свою провину у наслідках, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, фактично не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, вирок суду стороною захисту оскаржується, в тому числі і в частині визнання недопустими ряду важливих доказів, а саме проколу огляду місця події та висновків експертиз. Більш того, вказуючи на активне сприяння у встановленні істини в суді, захисник не вказує, в чому полягає таке сприяння, адже, ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду обвинуваченим не було повідомлено жодної обставини, яка б допомогла встановити причину виникнення дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої загинула молода дівчина, яка навіть не досягла повноліття.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до медичних документів, наданих стороною захисту, ОСОБА_6 встановлений діагноз: Змішаний астигматизм правого ока, міопічний астигматизм лівого ока, тобто обвинувачений має вади зору на обох очах, але сів за кермо у вечірній час доби, при обмеженому освітленні, тобто мав усвідомлювати, що має діяти виключно обережно перебуваючи за кермом,бути уважним та стежити за дорожньою ситуацією з особливою пильністю. Однак, таких правил не дотримався, що призвело до незворотних наслідків у вигляді смерті дитини.

Заслуги ОСОБА_6 перед державою, як військовослужбовця, були враховані судом при призначенні покарання, але ці обставини не зменшують ступінь його вини аж настільки, щоб призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, адже заслуги перед державою не можуть бути поставлені на один щабель із життям людини, а вданому випадку, це життя неповнолітньої дитини, молодої дівчини, дочки, онуки, сестри. Наслідки від дій обвинуваченого є непоправними, навіть не зважаючи на його бойові заслуги та факт несення військової служби.

Єдині фактичні відомості, які стали відомі зі слів обвинуваченого, це те, що він не бачив попереду рухаючийся автомобіль Опель Астра, звідки він взявся не знає. До моменту зіткнення не гальмував. Отже, які показання обвинуваченого, на думку захисника, вказують на його активне сприяння у встановленні істини. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що патрульним, які прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 вказував, що відволікся від дороги на кілька секунд, але в суді він вже вказував, що від керування автомобілем не відволікався.

З урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, показань обвинуваченого та інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, при призначенні покарання суди мають враховувати обставини, встановлені у кожному конкретному провадженні, та дані про особу винного, які є суто індивідуальними та при однакових обставинах, за наявності даних про особу винного покарання буде різним, з огляду на те, чи зможе особа виправитись при призначенні їй більш м`якого покарання ніж позбавлення волі. У даному провадженні, за встановлених даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про неможливість його виправлення при призначенні більш м`якого покарання.

Потерпіла, мати загиблої дівчини, не отримала ні вибачення, ні відшкодування, не пробачила обвинуваченого і наполягала на реальній мірі покарання, зауважуючи, що призначене покарання по своєму виду і строку є м"яким для обвинувчаеного.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції в частині доведеності обставин вчинення кримінального правопорушення, винуватості ОСОБА_6 є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22