Справа № 548/1774/23
Провадження №1-кп/548/42/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2025 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, інвалідності не має, на утриманні непрацездатних осіб не має, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 24.03.2023 року близько 20 години 30 хвилин, керуючи транспортним засобом сідловим тягачем «Volvo» FT 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Meusburger MPS-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський в Лубенському районі Полтавської області поблизу с. Глибока Долина та, здійснюючи маневр розвороту в установленому для цього місці, в сторону міста Полтави, порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме, не врахувавши дорожню обстановку, не надав перевагу в русі, перегородивши проїзну частину, водію автомобіля Mercedes-Benz GLS 350 НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , який рухався в сторону м. Полтави.
ОСОБА_9 , уникаючи зіткнення, перебуваючи в аварійній обстановці, виїхав на зустрічну додаткову смугу для руху, де допустив наїзд на автомобіль Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_10 та автомобіль ЗИЛ-ММЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_11 , які стояли в місці для розвороту.
Зіткнення автомобіля «Volvo» FT 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Meusburger MPS-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , із автомобілем Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_10 , - не було.
У результаті даної пригоди водій автомобіля Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_10 за результатами проведеної судово-медичної експертизи № 25 від 19.04.2023 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійна рани голови та обличчя; садна обличчя, тулубу та нижніх кінцівок; розрив грудного відділу аорти, правого передсердя, лівого шлуночка, серцевої сорочки, печінки, тканини легень, купола діафрагми зліва; часткове розможження селезінки; крововиливи в навколоаортальну клітковину, в корені легень по типу «забоїв»; множинні двосторонні переломи ребер, поперечний перелом тіла груднини, скалковий перелом лівого плеча. В своїй сукупності дані тілесні ушкодження, відносно живої людини кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх утворення, і які безпосередньо спричинили смерть.
Смерть гр. ОСОБА_10 наступила від внутрішньої крововтрати внаслідок розриву грудної частини аорти, яка явилась результатом тупої травми грудної клітки.
Крім того, у результаті даної пригоди пасажир автомобіля Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 за результатами проведеної судово-медичної експертизи № 167 від 17.07.2023 отримала тілесні ушкодження у вигляді: розриву печінки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів нижньої щелепи зліва, лівої сідничної та лобкової кісток, закритого вивиху лівого ключично-акроміального зчленування, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню, множинних гематом, саден голови, обличчя, кінцівок кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості.
ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив всі обставини скоєння злочину, свою вину в скоєному визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин з необережності у виді кримінально протиправної недбалості, оскільки не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, що враховує суд при призначенні йому виду та міри покарання.
За наведених обставин загибель в результаті ДТП ОСОБА_10 не охоплювалася і не могла охоплюватися умислом обвинуваченого ОСОБА_5 .
Отже, своїми необережними діями, які виразилися впорушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 і заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_5 вчинив необережне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а тому його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер згідно ч.2 ст.61 Конституції України.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
При цьому суд враховує необережнуформу вини обвинуваченого ОСОБА_5 , наслідки його діяння, дані про особу винного, ставлення винного до своїх дій та інші обставини справи.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України ОСОБА_5 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, суд призначає покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного ОСОБА_5 , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 .
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує, що метою покарання для ОСОБА_5 є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, проте вчинений з необережності щодо наслідків, якими є загибель потерпілого та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження іншій потерпілій. А тому при призначенні покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а з усіх обставини кримінального провадження в сукупності.
Обставинами, які пом`якшують покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно ч.1 ст.66 КК України є:
- щире каяття в скоєному, яке виявилося втому, що обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого злочину, має докори сумління та бажає виправити ситуацію, що склалася, що обвинувачений попросив пробачення у потерпілих.
Відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України пом`якшуючими обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає:
- повне усвідомлення та визнання ним своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні;
- позитивна характеристика з місця проживання;
- кримінальне правопорушення скоїв вперше, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягався;
- за майже 2 роки після вчинення злочину не вчинив ні нового кримінального, ні адміністративного правопорушення;
- має ряд хронічних захворювань та підозру на онкологічне захворювання, в зв`язку з чим неодноразово проходив лікування в медичних закладах.
ОСОБА_5 вчинив злочин у похилому віці, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 перестав бути суспільно небезпечною особою.
Обставини, які обтяжують відповідно ст.67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутні.
Суд враховує думки потерпілого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , які в судовому засіданні просили суд суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_5 та позбавити волі,жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вони не мають.
При вивченні судом постанов Верховного Суду у подібних кримінальних провадженнях встановлено таке.
У постановах від 11.04.2024 року у справі №451/1504/19 та від 29.02.2024 року у справі №445/550/20 Верховний Суд зазначив, що думка потерпілої про призначення покарання не є вирішальною, оскільки це належить до дискреційних повноважень суду. Думка потерпілої не має для суду обов`язкового характеру, однак її враховує суд поруч із іншими обставинами кримінального провадження.
У постанові від 11.06.2024 року у справі №638/1500/23 Верховний Суд вказав, що незастосування звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість. Крім того врахування лише чинників, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи і даними про особу винного не грунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід, як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.
Суд, проаналізувавши у сукупності всі обставини, які враховує суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 та вирішенні питання про звільнення від його відбування, суд визнає їх такими, що дають підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, однак в умовах контролю за його поведінкою із встановленням іспитового строку максимальної тривалості, передбаченої ч.4 ст.75 КК України.
Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає ступеню тяжкості вчиенного злочину і особі винного.
Враховуючи сукупність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, особу ОСОБА_5 , який є особою похилого віку, має тяжке онкологічне захворювання, те що він щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину в скоєному правопорушенні, а також те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, скоїв кримінальне правопорушення вперше, те що раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягався, що свідчить про сталість його правової поведінки і бажання дотримуватися правових норм, його ставлення до скоєного ним правопорушення, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, але його слід позбавити права керувати транспортними засобами на максимальний строк.
Призначене покарання буде не тільки карою для ОСОБА_5 , але й буде переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, буде відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без реального відбування ним покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами пробації протягом іспитового строку максимального терміну, який сам втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання засудженим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_5 і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та його невідворотності.
Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є, у тому числі, і незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, - в даному випадку ст.ст. 75, 76 КК України.
Звільнення ОСОБА_5 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі повинно відбуватися в умовах контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою згідно ст. 76 КК України.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.
Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави кошти, затрачені на проведення експертиз в сумі 19 874, 22 грн.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2023 року та 01.05.2023 року на підставі ст.174 КПК України слід скасувати.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176-179, 369 371, 373 376, 394, 395 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та за цією статтею призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного основногопокарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь держави кошти в сумі 19 874, 22 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні двадцять дві копійки) грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів для проведення експертиз.
Скасувати арешти, накладені на майно ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2023 року та 01.05.2023 року.
Відповідно до ст.100 КПК України речові докази по даному кримінальному провадженню:
-сідловий тягач «Volvo» FT 12.420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 та зберігається на території охоронюваного підприємства за адресою м.Миколаїв, вул.Казарського, 2Г, повернути ОСОБА_14 ;
-напівпричеп Meusburger MPS-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 та зберігається на території охоронюваного підприємства за адресою м.Миколаїв, вул.Казарського, 2Г, повернути ОСОБА_15 ;
-автомобіль Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 та зберігається на території охоронюваного підприємства за адресою с.Ковтуни Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, повернути ОСОБА_7 ;
-автомобіль ЗИЛ-ММЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_16 та зберігається на території охоронюваного підприємства за адресою с.Ковтуни Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, повернути володільцю ОСОБА_11 ;
-автомобіль Mercedes-Benz GLS 350 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 та зберігається на території охоронюваного підприємства за адресою с.Ковтуни Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, повернути ОСОБА_9 .
Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд за виключенням оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.

Головуючий: ОСОБА_1