ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1062/25 Справа № 192/2818/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

28 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя - доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевірив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року, про відмову в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_2 від покарання, у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла вищезазначена апеляційна скарга засудженого.

За приписами ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, апеляційному перегляду підлягають виключно судові рішення, які не набрали законної сили.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 слідує, що останній ставить питання про скасування ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року, та звільнення його від покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2024 року на підставі положень Закону №3886-ІХ України Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 09.08.2024 року.

При перевірці матеріалів справи встановлено, що оскаржувана ОСОБА_2 ухвала місцевого суду вже була предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, з тих самих правових підстав та обставин на які посилається ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року, задоволено апеляцію прокурора та скасовано ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року та постановлено нову, якою звільнено ОСОБА_2 від покарання призначеного вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.03.2024 року, на підставі вказаного закону, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Науменко проти України» (заява № 41984/98, п. 53) правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи.

Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами (див. рішення у справах «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 40; «Осовська та інші проти України», заява № 2075/13, п. 26; «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України», заява № 10640/05, п. 52).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

У той же час ст. 6 Конвенції не передбачає права повторно звернутися до суду після рішення суду нижчої чи вищої ланки, з тих же самих підстав, оскаржуючи одне і те саме рішення, а тому ця стаття Конвенції застосовуватиметься до розгляду судами вищих інстанцій лише, якщо внутрішня процедура передбачає таке право. Таким чином, можливість подання заяви про розгляд справи судами двох чи більше інстанцій є неавтономною вимогою п. 1 ст. 6 Конвенції і залежить від того, чи дозволяє це внутрішнє законодавство.

Отже, оскаржувана ОСОБА_2 ухвала, вже була предметом апеляційного перегляду та набрала законної сили, рішенням апеляційного суду від 22 січня 2025 року, відповідно до вимог статтей 5, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дотримано права та свободи ОСОБА_2 , та вирішено ті питання, які останній повторно порушує в апеляційній скарзі, а тому з огляду на наведені обставини вказане рішення місцевого суду не підлягає повторному оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, зокрема у випадку, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на вищевикладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляцією засудженого ОСОБА_2 , слід відмовити.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року, про відмову в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_2 від покарання, у зв`язку з декриміналізацією кримінального правопорушення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1