ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1193/24

Провадження № 11-кп/820/259/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з державною установою «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Як вбачається із матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, в порядку виконання вироку звернувся до суду із клопотанням, у якому просив на підставі ст. 82 КК України замінити йому покарання, призначене вироком Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2004 року, у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та відповідно до ст. 811 КК України застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Відмовляючи у задоволенні клопотання місцевий суд своє рішення мотивував тим, що відсутні достатні ознаки, які вказували б на виправлення засудженого. ОСОБА_6 є засудженим, зокрема за вчинення умисного вбивства двох осіб, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 811 КК України виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, а ст. 81 КК України не передбачено підстав для звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від відбування покарання у зв`язку із виявленим бажанням проходити військову службу в Збройних силах України.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання ОСОБА_6 задовольнити.

Вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення є необґрунтованим, оскільки останній за час відбування покарання характеризується позитивно, тривалий час працює, на профілактичних обліках не знаходиться, має заохочення, стягнення погашенні, а тому суд формально підійшов до оцінки ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 .

Натомість, у матеріалах справи відсутня інформація з особової справи ОСОБА_6 , висновок із підсистеми «Касандра», стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим, дані щоденника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши її доводи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, відмовляючи клопотання ОСОБА_6 в частині заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням відповідно до вимог ст. 82 КК України, місцевий суд своє рішення мотивував тим, що відсутні достатні ознаки, які вказували б на виправлення засудженого.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року», невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Тобто рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів, справи ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2004 року за п.п. 1, 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ст. 194, ст. 304, ч. 3 ст. 357, на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до довідки, виданої ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», станом на 11 жовтня 2024 року ОСОБА_6 фактично відбув 22 роки 19 днів призначеного судом покарання, а з урахуванням ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року 23 роки 9 місяців 19 днів.

Із характеристики на засудженого від 24 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 мав нестабільну роботу та змінював місце роботи з різних причин, наразі працює в майстерні установи. Засуджений вчиняв дії, пов`язані з насильством та погрозами; в залежності від ситуації може завдати фізичну шкоду життю і здоров`ю окремим дорослим особам, не бере на себе відповідальність за вчинені дії та вважає деякі типи антисоціальної поведінки прийнятними. Крім того, ОСОБА_6 має 11 стягнень, які є погашеними, заохочувався лише один раз (16 січня 2024 року за виконання покладених обов`язків та додержання поведінки). Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства високий.

А тому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого.

З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання в частині заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Що стосується клопотання ОСОБА_6 в частині застосувати щодо нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби, на підставі ст. 811 КК України, то апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 811 КК України визначено, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-1561, 258-2586, частиною четвертою статті 2861, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2004 року засуджений до довічного позбавлення волі, зокрема за вчинення умисного вбивства двох осіб, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів.

А тому, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 для проходження військової служби.

Посилання захисника на те, що суд формально підійшов до оцінки ступеню виправлення засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній за час відбування покарання характеризується позитивно, тривалий час працює, на профілактичних обліках не знаходиться, має заохочення, стягнення погашенні, апеляційний суд відхиляє, оскільки хоча наведені захисником обставини, дійсно, свідчать проте, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак, такі обставини не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання.

Натомість, відповідно до характеристики на засудженого від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_6 мав нестабільну роботу та змінював місце роботи з різних причин, наразі працює в майстерні установи. Засуджений вчиняв дії, пов`язані з насильством та погрозами; в залежності від ситуації може завдати фізичну шкоду життю і здоров`ю окремим дорослим особам, не бере на себе відповідальність за вчинені дії та вважає деякі типи антисоціальної поведінки прийнятними. Крім того, ОСОБА_6 має 11 стягнень, які є погашеними, заохочувався лише один раз (16 січня 2024 року за виконання покладених обов`язків та додержання поведінки). Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства високий.

Отже, із матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття. Разом з тим, поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання.

Що стосується відсутності у матеріалах справи висновку із підсистеми «Касандра», стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим, дані щоденника, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, на запит Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2024 року начальником ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» було надано наступні документи: характеристику на засудженого, довідку від 24 жовтня 2024 року, довідку від 11 жовтня 2024 року щодо строку відбуття ОСОБА_6 покарання, копію вироку Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2004 року, копії ухвал Верховного Суду України від 21 жовтня 2003 року та 22 червня 2024 року, копію ухвали Ізяславського районного суду від 15 травня 2017 року.

Із даних довідки ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 24 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 із заявою про внесення подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким станом на 24 жовтня 2024 року до установи - не звертався.

Висновку щодо ступеня виправлення засудженого станом на 24 жовтня 2024 року немає.

Що стосується індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_6 , то у відповідності до вимог ч. 13 ст. 154 КВК України та Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5, засуджений повинен самостійно подати такий план.

З огляду на викладене, відсутність вказаних документів свідчить про недотримання процедури, яка передбачена законом про вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, відповідно до вимог ст. 82 КК України. Натомість, наявна у матеріалах справи інформація дала суду обґрунтовані підстави вважати, що у поведінці ОСОБА_6 відсутні достатні ознаки, які б вказували на виправлення засудженого.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну призначеного йому покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 23 березня 2004 року у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3