справа № 164/2587/24
п/с 1-в/164/135/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селище Маневичі клопотання адміністрації ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)» про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку щодо засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

До Маневицького районного суду Волинської області надійшло клопотання ДУ «Маневицька ВК (№42)», у якому, посилаючись на ст. ст. 537, 539 КПК України, адміністрація установи просить привести вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року, яким засуджено ОСОБА_5 , у відповідність до законодавства України.

У судовому засіданні представник ДУ «Маневицька ВК (№42)» та засуджений, кожен зокрема, клопотання підтримали із наведених у ньому підстав та просили задовольнити.

Прокурор на заперечував щодо задоволення клопотання та звільнення засудженого від відбування покарання за ч.3 ст. 185 КК України.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого №10-К-22, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 квітня 2019 року за ч.2 ст. 186 КК України, що становить 1 рік позбавлення волі, та остаточно, за сукупністю вироків визначено ОСОБА_5 до відбування 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк покарання попереднє ув`язнення з 16 грудня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно із розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає одному дню позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 30 листопада 2021 року.

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 1 січня 2019 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 960 гривень 50 копійок, отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1 921 гривня.

Беручи до уваги те, що злочин ОСОБА_5 вчинено 16 грудня 2019 року на загальну суму викраденого 404 гривні 94 копійки, а станом на 1 січня 2019 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становили 1 921 гривню, суд приходить висновку про необхідність застосування у цьому випадку Закону № 3886-ІХ, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення правопорушення була меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність.

Керуючись ст.ст.2, 537- 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від відбування покарання, призначеного йому вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року, за ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_5 покарання з застосуванням положень ст. 71 КК України.

Копію ухвали направити у Державну установу «Маневицька виправна колонія (№ 42)» для виконання та засудженому для відому.

Ухвала в частині звільнення засудженого з установи виконання покарань підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_1