КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/5978/25-к Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2041/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_12 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні №0002733 - заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 05.04.2025 року включно (в межах строку досудового розслідування).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

17 березня 2025 року до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в яких останній посилається на відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, недоведеність існування жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, апелянт зазначає, що повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, є необґрунтованою. При цьому захисник вказує, що юридичне формулювання повідомлення про підозру від 12 грудня 2024 року не відповідає правилам кваліфікації, визначеним у абзаці 8 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи». Крім того, апелянт відмічає, що жоден зі свідків особисто не перебував у час і у місці, де відбувалося, на думку сторони обвинувачення, нібито надання ОСОБА_7 вказівки на вчинення злочину, а їхні судження про обставини справи ґрунтуються виключно на їхніх суб`єктивних припущеннях.

Також апелянтзвертає увагу, що 19 липня 2005 року заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю при провадженні досудового слідства управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 прийняв постанову про скасування постанови про притягнення особи як обвинуваченого та постанови про порушення кримінальної справи, якою:

- скасовано постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 від 30 червня 2005 року про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 за ст. ст. 27 ч. 4 , 15, 115 ч. 2 п. п. 6, 11, 12 КК України;

- скасовано постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 від 30 червня 2005 року про притягнення ОСОБА_7 як обвинуваченого за фактом вчинення замаху на вбивство ОСОБА_15 .

При цьому апелянт вказує, що вищевказана постанова не була скасована, є дійсною, чинною та такою, що створює правові наслідки.

Таким чином, на думку захисника, наявність чинної та не скасованої постанови від 19 липня 2005 року у справі № 49-1248 є окремою і самостійною підставою для закриття кримінального провадження № 000663 від 19 грудня 2013 року на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Далі апелянт вказує, що 14 вересня 2005 року старшим слідчим в ОВС ГПУ ОСОБА_14 була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 27 ч. 4, 15, 115 ч. 2 п. п. 6, 11, 12 КК України на підставі ч. 2 ст. 6 КПК України, - у зв`язку з відсутністю в його діях ознак злочину.

При цьому, 09 листопада 2005 року постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська було змінено постанову старшого слідчого в ОВС ГПУ ОСОБА_14 в частині мотивів та підстав відмови і вказано, що слід вважати, що в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27, ст. 15, ч. 2 п. п. 6, 11, 12 ст. 115 КК України відмовлено на підставі п. 1 ст. 6 КПК України, - за відсутністю події злочину.

Крім того, захисник зазначає, що 06 квітня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2015 року - без змін.

Таким чином, сторона захисту вказує, що фактично кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27, ст. 15, ч. 2 п. п. 6, 11, 12 ст. 115 КК України було закрите судом.

На думку апелянта, постанова прокурора від 22 грудня 2005 року, якою скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 від 14 вересня 2005 року, на яку посилається сторона обвинувачення, є юридично нікчемною.

Також захисник звертає увагу на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2005 року у справі № 1-67 2004 (№1-8/2005), яким ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 115 КК України, в тому числі замаху на вбивство ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , у якому не зазначено відомостей про будь-яку причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів цим організованим злочинним угрупованням, в тому числі і до вчинення нападу на ОСОБА_15 .

Далі в доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту зазначає, що зі змісту повідомлення випливає, що інкриміновані ОСОБА_7 дії щодо нібито підбурювання до злочину були вчинені в період з 03 липня 2003 року по 07 липня 2003 року, у зв`язку з чим строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, сплив ще 08 липня 2018 року, тобто понад шість років тому. Відтак, як переконує апелянт, у будь-якому випадку ОСОБА_7 не загрожує настання кримінальної відповідальності за нібито вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Крім того, захисник стверджує, що під час розгляду клопотання прокурором не було доведено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, як і не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні старшого слідчого.

Також апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 потребує постійної спеціалізованої медичної допомоги, має незадовільний стан здоров`я, який не є сумісним із перебуванням останнього під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002733 від 17.12.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, яке 17.12.2024 року виділено з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000663 від 19.12.2013 року.

08.05.2024 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у підбуренні до закінченого замаху, тобто у вчиненні з прямим умислом діяння з виконання усіх дій, які були необхідні для доведення злочину до кінця, спрямованого на вбивство 16.08.2003 у м. Феодосія АР Крим директора юридичної та консалтингової компанії «Фарго» ОСОБА_15 , вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

09.05.2024 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва постановлено ухвалу у справі № 757/20946/24-к, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.07.2024 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 30.05.2024 року у справі № 11сс/824/3853/2024.

26.06.2024 року постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_22 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 09.08.2024.

02.07.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/29537/24-к строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 09.11.2024.

02.07.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/29535/24-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.08.2024 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 29.07.2024 року (провадження № 11-сс/824/4874/2024).

27.08.2024 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва постановлено ухвалу у справі № 757/38280/24-к, якою строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 25.10.2024 включно, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 23.09.2024 року (провадження № 11-сс/824/59).

22.10.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/48464/24-к строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців, тобто до 09.02.2025 року.

23.10.2024 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва постановлено ухвалу у справі № 757/48803/24-к, якою строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 21.12.2024 року включно, та яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 21.11.2024 року (провадження № 11сс/824/7183/2024).

12.12.2024 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 08.05.2024 року, відповідно до якого він підозрюється у підбуренні до умисного вбивства ОСОБА_15 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, а саме в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.12.2024 року сторонам у кримінальному провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження. На цей час триває стадія ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, до яких надано доступ.

18.12.2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/59540/24-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.02.2025 року включно.

07.02.2025 року (клопотання датоване 06.02.2025 року) старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України майор поліції ОСОБА_12 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні № 0002733 - заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 , які виразились у підбуренні до умисного вбивства ОСОБА_15 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, кваліфіковано за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11,12, ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначав, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами: заявами ОСОБА_15 від 08.07.2003 та 09.04.2024 про погрози 03.07.2003 з боку ОСОБА_7 ; показаннями потерпілого ОСОБА_15 від 12.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_23 від 22.01.2004; показаннями свідка ОСОБА_24 від 28.02.2024; показаннями свідка ОСОБА_25 від 12.04.2024; показаннями свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 від 11.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_28 від 22.03.2024; показаннями свідка ОСОБА_29 від 29.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_30 від 02.05.2024 показаннями потерпілого ОСОБА_15 від 03.05.2024; даними протоколу огляду документального фільму від 02.05.2024; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.03.2024; копією постанови слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_31 від 11.04.2004; явкою з повинною ОСОБА_16 від 14.10.2003, показаннями свідка ОСОБА_16 від 24.10.2003; протоколом судового засідання Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2004; протоколом огляду місця події від 26.08.2003 року, висновком експерта № 775 від 29.08.2003 року за результатом проведення судової медичної експертизи потерпілого ОСОБА_15 ; показаннями свідка ОСОБА_32 від 04.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_32 від 18.04.2005; показаннями свідка ОСОБА_33 від 06.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_34 від 05.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_35 від 06.10.2003; копією наказу від 06.03.2002 по ТОВ «Б.О.Г.»; показаннями свідка ОСОБА_36 від 20.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_37 від 12.06.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 від 26.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_37 від 16.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_38 від 31.07.2024; протоколом огляду від 17.07.2024, проведеного за участю свідка ОСОБА_37 ; Показаннями свідка ОСОБА_28 від 16.07.2024; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 16.09.2024 № 465/1 за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 28.11.2024 року № 591/1 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи; заявою ОСОБА_39 від 13.12.2024 (Вх. № Ш - 3588 від 05.02.2025).

Підставою продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо строків давності слідчий зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до інформації Бюро економічної безпеки України (лист № 11/6/4.4.2/6037-24 від 13.04.2024), ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.08.2023 року підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200 та ч.5 ст.191 КК України, скоєних у період з 26.03.2013 по 18.02.2014.

Таким чином, перебіг строків давності у кримінальному провадженні, у якому підозрюваному ОСОБА_7 вирішується питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переривається з 18.02.2014 та спливає в 2029 році.

Як зазначено у клопотанні, 17.12.2024 року сторонам у кримінальному провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження. На цей час триває стадія ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, до яких надано доступ.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_40 від 18.12.2024 у справі № 757/59540/24-к, закінчується 09.02.2025, однак стороною обвинувачення не ознайомлено повністю потерпілого, підозрюваного, його захисників із матеріалами досудового розслідування.

Таким чином, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідно продовжити застосування щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_7 за наявності вищеописаних обставин та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також враховуючи обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправного діяння ОСОБА_7 , з урахуванням часу, який потрібен для ознайомлення з матеріалами провадження підозрюваними та їх захисниками, складення обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, враховуючи судове навантаження, час, який буде потрібний для організації та проведення підготовчого засідання і призначення кримінального провадження до розгляду, слідчий звернувся з даним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_12 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні № 0002733 - заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 05.04.2025 року включно (в межах строку досудового розслідування).

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду.

Так, відповідно до матеріалів провадження обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджуються наступними матеріалами досудового розслідування: заявами ОСОБА_15 від 08.07.2003 та 09.04.2024 про погрози 03.07.2003 з боку ОСОБА_7 ; показаннями потерпілого ОСОБА_15 від 12.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_23 від 22.01.2004; показаннями свідка ОСОБА_24 від 28.02.2024; показаннями свідка ОСОБА_25 від 12.04.2024; показаннями свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 від 11.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_28 від 22.03.2024; показаннями свідка ОСОБА_29 від 29.04.2024; показаннями свідка ОСОБА_30 від 02.05.2024 показаннями потерпілого ОСОБА_15 від 03.05.2024; даними протоколу огляду документального фільму від 02.05.2024; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.03.2024; копією постанови слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_31 від 11.04.2004; явкою з повинною ОСОБА_16 від 14.10.2003, показаннями свідка ОСОБА_16 від 24.10.2003; протоколом судового засідання Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2004; протоколом огляду місця події від 26.08.2003 року, висновком експерта № 775 від 29.08.2003 року за результатом проведення судової медичної експертизи потерпілого ОСОБА_15 ; показаннями свідка ОСОБА_32 від 04.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_32 від 18.04.2005; показаннями свідка ОСОБА_33 від 06.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_34 від 05.10.2003; показаннями свідка ОСОБА_35 від 06.10.2003; копією наказу від 06.03.2002 по ТОВ «Б.О.Г.»; показаннями свідка ОСОБА_36 від 20.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_37 від 12.06.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 від 26.06.2024; показаннями свідка ОСОБА_41 від 16.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_38 від 31.07.2024; протоколом огляду від 17.07.2024, проведеного за участю свідка ОСОБА_37 ; Показаннями свідка ОСОБА_28 від 16.07.2024; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 16.09.2024 № 465/1 за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 28.11.2024 року № 591/1 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи; заявою ОСОБА_39 від 13.12.2024 (Вх. № Ш - 3588 від 05.02.2025).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), необхідно виходити з того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Крім того, встановлено, що на сьогодні ОСОБА_7 є підозрюваним в іншому кримінальному провадженні № 0000019, досудове розслідування в якому здійснюється Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України.

Згідно з інформацією Державної міграційної служби України, ОСОБА_7 припинено громадянство України.

Відповідно до інформації Бюро економічної безпеки України (лист № 11/6/4.4.2/10675-2024 від 06.05.2024), ОСОБА_7 має громадянство Держави Ізраїль, що підтверджується листом Посольства Ізраїлю в Україні від 13.09.2023 року.

Також під час одного з судових засідань про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу, останній повідомив слідчому судді про наявність в нього громадянства Республіки Кіпр.

У той же час, застереження вказаної Республіки, яке міститься у документі про ратифікацію Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах 1959 року, вказує на те, що для цілей пункту 2 Статті 11 уряд Республіки Кіпр залишає за собою право відмовити у передачі своїх громадян.

Таким чином, вказані обставини свідчать про наявність ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи позбавленим громадянства України з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення ним особливо тяжких злочинів, маючи громадянство інших держав може безперешкодно залишити територію України та переховуватися від органів досудового розслідування і суду.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), слід зауважити, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, так як підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, та вчинити дії щодо відмови чи зміни потерпілим та свідками показань під час судового розгляду.

Тобто, ризик впливу підозрюваним ОСОБА_7 на потерпілого та свідків існує не лише на етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків, експертів, спеціалістів та дослідження їх безпосередньо судом.

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може здійснювати вплив на окремих працівників правоохоронних органів, у тому числі на учасників сторони обвинувачення з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень захисників, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при продовженні строків тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника у скарзі на те, що строк притягнення підозрюваного до, кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення сплинув 08.07.2018 року, на даній стадії досудового розслідування не впливає на правильність висновків слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Чинними КК та КПК України передбачено окремий порядок, передбачений ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, щодо вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності кримінального правопорушення, а вирішення вказаних питань в ході розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо особи законом не передбачено.

Твердження апелянта про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання про продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, надав належну оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст. 178 КПК, у тому числі даним про стан здоров`я підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі відомості не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та необхідність продовження строку тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судового провадження.

Разом з тим, надані суду відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, стороною захисту не надано та матеріали провадження таких доказів не містять, а тому перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою немає.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 197, 199 КПК України, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, при відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 05 квітня 2025 року, тобто в межах строку досудового розслідування, і не визначив останньому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується вирішення питань, пов`язаних з рухом кримінального провадження і строками досудового розслідування, винесенням постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та її скасування, про які теж зазначається в апеляційній скарзі, то вони не входять в предмет судового розгляду за клопотанням про застосування запобіжного заходу чи продовження строку його дії, тобто знаходяться поза межами встановлення обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 200, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4