ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи із прямим умислом, всупереч п. 1 Додатку №1, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992, п. 2, п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п.п. 2.1, 8.1, 9.1, 9.2 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, у не встановлених досудовим слідством місці, в невстановлені дату та час, але не пізніше 13 грудня 2024 року, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав та в подальшому зберігав за місцем свого фактичного проживання, зокрема на першому поверсі житлового будинку та в хліві домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , металевий предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 із наступними маркувальними позначеннями на торці корпусу «386 106-75Т», предмет зовні схожий на вогнепровідний шнур довжиною 3,8 м; металевий предмет зовні схожий на уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ із наявними маркувальними позначеннями на зовнішній стороні спускового важіля - «15-75 УЗРГМ 349-2» -, на внутрішній стороні спускового важіля. «386-70-75»; металевий предмет зовні схожий на корпус ручної осколкової оборонної гранати «Ф-1» із наявними маркувальними позначеннями на корпусі «386 106-75Т2; металевий предмет зовні схожий на уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ із наявними маркувальними позначеннями «17-76 UZRGM 354» на зовнішній стороні спускового важеля; металевий предмет зовні схожий на уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ із наявними маркувальними позначеннями 64-84 УЗРГМ-2 349-2 на зовнішній стороні спускового важелю, «386-4-85» - на внутрішній стороні спускового важелю; металевий предмет зовні схожий на уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ із наявними маркувальними позначеннями «7-77 УЗГРМ УЗЧП» - на зовнішній стороні спускового важелю, «386-96-77» - на внутрішній стороні спускового важелю; металевий предмет зовні схожого на уніфікований запал дистанційної дії типу УЗГРМ із наявними маркувальними позначеннями «15-75 УЗГРМ 349-2» - на зовнішній стороні важеля, «386-70-75» - на внутрішній стороні спускового важелю; металевий предмет зовні схожий на уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ із наявними маркувальними позначеннями «167-74 УЗГРМ 583» на зовнішній стороні спускового важелю до моменту їх вилучення працівниками поліції в ході проведення огляду, тобто до 11 години 53 хвилини 13 грудня 2024 року.

13 грудня 2024 року за даним фактом СВ Луцького РУП внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004254, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

13 грудня 2024 року о 17 годині 25 хвилин (фактичний час) ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

14 грудня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 13.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 13.12.2024; довідками про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 13.12.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

Під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити та вчиняти інші кримінальні правопорушення у зв`язку із чим виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що на даному етапі досудового розслідування встановлено вагомі докази про вчинення ОСОБА_8 умисного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому останній може мати намір переховуватись від слідства та суду, задля уникнення кримінальної відповідальності.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, існує ризик знищення, переховування, спотворення речових доказів, оскільки повне коло осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, та як наслідок, усі речові докази, органом досудового розслідування не виявлено та не вилучено.

Враховуючи викладене підстав та доцільності в застосуванні відносно останнього менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, немає, оскільки інші заходи не забезпечать запобіганню заявленим ризикам, визначеним ст. 177 КПК України та належної поведінки останнього під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосовано, так як підозрюваний не заслуговує на довіру та не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Особиста порука не може бути застосовано до підозрюваного, так як відсутня особа, яка б могла за нього поручитись.

На підставі викладеного, враховуючи те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявність вказаних в клопотанні ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний на даний час може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, вчинити інше кримінального правопорушення, а також з врахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, на підставі вищевикладеного, тому слідчий просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2024 року в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 в кримінальному провадженні № №0004254про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено.

Водночас, підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 22-00 год. до 06 -00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто з 15.12.2024 року до 14.02.2024 року включно.

Також на підозрюваного ОСОБА_8 ,покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою;

-не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця навчання, роботи;

-здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон.

Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, однак не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам. А тому, слідчий суддя враховуючи те, що підозрюваний має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України не судимий, прийшов до висновку про доцільність та можливість застосування запобіжного заходу, визначеного ст. 176 КПК України, зокрема у виді домашнього арешту, заборонивши залишати місце його проживання АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невмотивованість, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та з формальних підстав, просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Вказує про те, що слідчим суддею не обґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає і про те, що суд першої інстанції, при визначенні міри запобіжного заходу, не врахував всі обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 . Вважає, що судом не взято до уваги наведені стороною обвинувачення доводи, не оцінено у сукупності усі обставини, які відповідно до положень КПК України повинні враховуватись при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора та слідчого, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, підозрюваного та його захисника, які її заперечили та просили залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Статтею ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено, що Луцьким РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 13.12.2024 року за №0004254, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , який 13.12.2024 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та якому 14.12.2024 року було повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину. Обґрунтованість підозри у вчиненні злочину стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при розгляді в суді першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить запобіганню доведеним в ході розгляду провадження ризикам, передбаченим у п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею правильно враховано те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання таким ризикам, як переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Твердження сторони обвинувачення щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

Вищевказані доводи прокурора, а також інші, які викладені в апеляційній скарзі на думку апеляційного суду, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини справи у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки, ані слідчим, ані прокурором не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у п.п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України.

А тому, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про доцільність та можливість обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема - домашнього арешту, є правильним та достатньою мірою, яка буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 грудня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування тобто до 14 лютого 2025 року включно з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді