В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001102 від 25.09.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської обл., громадянина України, з вищою освітою, працюючого адміністратором ТСЦ МВС України № 8045, який є особою з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Встановлено, що 03.08.2017 року наказом № 676 МВС України (далі наказ), створено інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України».

Відповідно до 2 частини першого розділу наказу, Інформаційно- комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).

Частиною 1 розділу другого наказу, визначено основні завдання системи ІПНП, а саме:

- інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;

- забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;

- забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;

- забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.

Суб`єктами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП та фізичні особи та інші уповноважені посадові особи суб`єктів ЄІС МВС, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в ЄІС МВС.

Відповідно до Наказу №2/10/229-кп від 27.10.2022 року адміністратора ТСЦ № 8046 ОСОБА_4 переведено на рівнозначну посаду до ТСЦ № 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві.

Відповідно до посадової інструкції адміністратора ТСЦ № 8045 розділом 3 визначено основні посадові обов`язки, а саме:

1. Надає адміністративні послуги у межах компетенції МВС з дотриманням визначеного діючим законодавством порядку та консультації громадянам з питань надання послуг, віднесених до компетенції сервісних центрів МВС; персонально відповідає за ввічливе та коректне ставлення до громадян допущення неділових стосунків, порушень антикорупційного законодавства.

2. Проводить державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів відповідно до вимог діючого законодавства:

- здійснює прийом документів від фізичних та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації та зняттю з обліку транспортних засобів;

- здійснює комплекс заходів, пов`язаних з перевіркою документів, які стали підставою для здійснення реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, а також відсутності будь-яких обмежень, звіркою ідентифікаційних номерів складових частин, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків;

- вносить інформацію до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі -ТЗ), відповідає за повне та правильне її внесення;

- засвідчує оформлені та укладені в ТСЦ МВС договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби;

- проводить перевірку за відповідними реєстрами та базами даних;

- контролює правильність сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) з власників транспортних засобів під час реєстрації, перереєстрації, знятті з обліку транспортних засобів у ТСЦ МВС, безпосередньо відповідає за відповідність внесення вартості сплати за послуги, повноту та правильність відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків;

- систематизує відомості щодо проведених реєстраційних операцій для подання податкових декларацій;

- під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів в установленому законом порядку здійснює заходи по установленню відповідності конструкції транспортних засобів обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України. Проводить огляд транспортних засобів для здійснення процедури їх переобладнання;

- затверджує картку/заяву про державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів;

- здійснює своєчасну підготовку запитів (електронних запитів), відповідей на запити (електронні запити) територіальних сервісних центрів МВС щодо підтвердження реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу.

Між тим, порушуючи встановлений законодавством України порядок регулювання суспільних відносин у сфері обігу інформації з обмеженим доступом, діючи з прямим умислом, переслідуючи спеціальну мету - несанкціоноване перехоплення інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_4 перехопив інформацію з автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», яка відноситься до інформації з обмеженим доступом, за наступних обставин.

Так, 13.03.2024 року приблизно об 11 годині 14 хвилин ОСОБА_7 , під час телефонної розмови з ОСОБА_4 , попросив провести перевірку ОСОБА_8 у системі ІПНП щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

На виконання прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , працюючи адміністратором ТСЦ № 8045 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві, перебуваючи на своєму робочому місці у ТСЦ МВС України № 8045 за адресою: м. Київ, Павла Усенка, 8, достовірно знаючи, що інформація, яку запитує ОСОБА_7 , має обмежений доступ, в силу займаної посади, маючи доступ до інформаційно- телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», при цьому не маючи на це права, використовуючи ЕОМ з ІР адресою: НОМЕР_1 , увійшов в систему ІПНП під своїм логіном «TSCKLYM» та здійснив три запити по особі ОСОБА_8 щодо його притягнення до адміністративної відповідальності, тим самим незаконно заволодів інформацією, яка містилась у ІПНП.

У подальшому, продовжуючи телефонну розмову з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не має права доступу до вказаної інформації, у тому числі права на ознайомлення з її змістом, повідомив йому інформацію про ОСОБА_8 з інформаційної системи ІПНП, тим самим здійснив несанкціоноване перехоплення інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, що призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що з 2021 року по теперішній час він працює у сервісному центрі МВС. Зі свідком ОСОБА_7 він був раніше знайомий, оскільки той декілька разів звертався до нього з робочих питань, конфліктів між ними не було, допускає, що у ОСОБА_7 міг бути особистий номер його мобільного телефону, проте він ( ОСОБА_4 ) не може згадати, чи спілкувався з ОСОБА_7 телефоном 13.03.2024 року, оскільки минув тривалий час, крім того він обробляє велику кількість звернень громадян, а тому на даний час не може чітко згадати про те, з ким розмовляв у день події та з яких саме питань. Також ОСОБА_4 додав, що логін, зазначений в обвинувальному акті, дійсно належить йому, саме з використанням вказаного логіну він заходив до інформаційної системи під час здійснення своїх службових обов`язків, проте вказаний логін і пароль до нього автоматично зберігався на його робочому комп`ютері, тому він допускає, що з використанням його особистого логіна до інформаційної системи міг увійти інший працівник сервісного центру, оскільки, в разі необхідності залишити робоче місце, його може замінити інший адміністратор, окрім того, під час вимкнення світла він використовує власний мобільний телефон як робочий, активувавши у ньому робочу сім-картку, та, ймовірно, міг залишити власний телефон на своєму робочому місці, тому припускає, що його телефоном могла також скористатися інша особа. Між тим, ОСОБА_4 зазначив, що він не міг зробити пошуковий запит відносно ОСОБА_8 без законних на те підстав, не робив такий запит і не передавав указану інформацію третім особам. Щодо запису телефонної розмови, який було досліджено в судовому засіданні, ОСОБА_4 зазначив, що не пам`ятає такої розмови між ним та ОСОБА_7 .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні, свідок ОСОБА_7 показав, що приблизно рік тому він телефонував своєму знайомому ОСОБА_4 , який працює адміністратором у сервісному центрі МВС, з метою дізнатись у нього інформацію щодо його товариша ОСОБА_8 , який звернувся з проханням дізнатись про судову справу відносно нього. Так, у ході вказаної телефонної розмови ОСОБА_4 повідомив йому ( ОСОБА_7 ) про те, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядається протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 . Окрім того, він ( ОСОБА_7 ) додав, що на той час користувався номером мобільного телефону НОМЕР_2 , водночас номер телефону ОСОБА_4 , на який телефонував, на даний час не пам`ятає, оскільки не записував його до пам`яті мобільного телефону, можливо, це був номер оператора «Київстар», у той же час він ( ОСОБА_7 ) був переконаний у тому, що спілкується саме з ОСОБА_4 , оскільки був раніше з ним знайомий та впізнав його по голосу. З проханням про надання інформації телефоном звертався до ОСОБА_4 лише один раз, про можливість переглянути вказану інформацію на веб-сайті «Судова влада» йому на той час не було відомо.

Також в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Так, з відповіді ДІАП Національної поліції України від 21.03.2024 року вбачається, що інформаційний запит за параметрами пошуку «Дата запиту: 13.03.2024 11:14:30, ІР адреса: 10.55.226.85, База даних: Особа, Запит: ОСОБА_8 , 1971; Дата запиту: 13.03.2024 11:14:48, ІР адреса: 10.55.226.85, База даних: Адмін-практика, Запит: ОСОБА_8 , 27.02.1971; Дата запиту: 13.03.2024 11:15:31, ІР адреса: 10.55.226.85, База даних: Адмін-практика, Запит: ОСОБА_8 , 27.02.1971» здійснював користувач інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_4 , який зареєстрований під логіном «TSCKLYM», адміністратор ТСЦ МВС України № 8046 за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104.

Також з протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року з доданим до нього записом на диску вбачається, що старшим оперуповноваженим Київського міського управління ДВБ НП України ОСОБА_10 , на виконання доручення слідчого № 110т від 28.02.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського апеляційного суду № 01-45/824/5779/2024 від 27.02.2024 року, за результатами проведення працівниками ДОТЗ НП України негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж 13.03.2024 року щодо номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 , встановлено, що 13.03.2024 року об 11 годині 13 хвилин ОСОБА_7 зателефонував на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_4 , та під час телефонної розмови, як убачається з контексту, попрохав надати йому інформацію щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії наказу ГСЦ МВС від 27.10.2022 року № 2/10/229-кп убачається, що адміністратора ТСЦ № 8046 ОСОБА_4 з 01.11.2022 року переведено на рівнозначну посаду до ТСЦ № 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві.

Крім того, з копії посадової інструкції адміністратора ТСЦ № 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, затвердженої 01.11.2022 року, зокрема, вбачається перелік посадових обов`язків та прав адміністратора сервісного центру.

Крім того, судом досліджено наступні документи:

- відповідь на адвокатський запит РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві від 19.03.2025 року, згідно якого регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві не надавав ТСЦ № 8045 мобільний телефон чи інший пристрій для користування сім-картою з номером НОМЕР_4 ; обідня перерва для державних службовців 45 хвилин, встановлюється за гнучким графіком; будь-який працівник ТСЦ № 8045 може бути задіяним для надання довідкової інформації у разі відсутності на робочому місці № 24 ОСОБА_4 ;

- копію постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року у справі № 761/19003/23;

- копію постанови Подільського районного суду м. Києва від 26.06.2023 року у справі № 758/6187/23;

- копію витягу з ЄДРСР.

- відповідь на адвокатський запит РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві від 11.04.2025 року, згідно якого 13.03.2024 року з 10.52 по 12.16 ОСОБА_4 не здійснював реєстраційні операції з транспортними засобами, що може вказувати на його відсутність на робочому місці.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 статті 362 КК України передбачено відповідальність за несанкціоновані перехоплення або копіювання інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, якщо це призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації.

Безпосередній об`єкт злочину - нормальне функціонування електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи комп`ютерних мереж, комп`ютерної інформації.

Предмет злочину - інформація, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах.

Ознакою предмета цього злочину є те, що ця інформація оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах. Оброблювання інформації - це виконання певних дій за допомогою електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи комп`ютерних мереж, які включають різні види маніпуляцій з такою інформацією згідно з відповідними комп`ютерними програмами, інструкціями, завданнями, технічними можливостями ЕОМ тощо. Поняття «оброблення комп`ютерної інформації» включає в себе і зберігання такої інформації. Предметом цього злочину є також інформація, яка зберігається на носіях цієї інформації.

Суб`єктивна сторона - умисна форма вини. Мотив і мета значення для кваліфікації не мають, але якщо при цьому мають на меті вчинення іншого злочину, то такі дії підлягають кваліфікації за сукупністю злочинів.

Суб`єкт злочину - спеціальний: ним може бути осудна фізична особа, яка досягла 16-річного віку і має право (на підставі трудових правовідносин чи договору, або інших юридичних підстав) доступу до комп`ютерної інформації чи носіїв такої інформації.

Об`єктивну сторону цього злочину становлять дії, які полягають у несанкціонованому перехопленні або копіюванні інформації. Перехоплення інформації - це протиправне заволодіння комп`ютерною інформацією, яка функціонує в ЕОМ (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах. Ці дії можуть знайти вираз у простому ознайомленні з інформацією, блокуванні такої інформації, затриманні передачі і її ненадходженні до адресата на певний час та ін. Копіювання інформації - це її відтворення в електронному вигляді, перенесення на інші носії інформації, наприклад, шляхом сканування-випромінювання монітора, спеціальними технічними засобами. При копіюванні комп`ютерної інформації завжди має місце відтворення інформації на певних носіях (створення копії) суб`єкта злочину, причому інформація як така залишається у розпорядженні власника (користувача). Копії ж самої інформації отримує суб`єкт злочину.

Перехоплення або копіювання комп`ютерної інформації є несанкціонованим, тобто незаконним, коли особа на вчинення вказаних дій не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Обов`язковою ознакою цього злочину є те, що внаслідок несанкціонованого перехоплення або копіювання інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах, яка зберігається на носіях такої інформації, має місце витік комп`ютерної інформації як обов`язковий наслідок цього злочину.

Як було встановлено судом, інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (ІПНП), створена згідно наказу № 676 МВС України від 03.08.2017 року, містить інформацію, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством, тобто доступ до такої інформації надається виключно у випадках, передбачених законом.

Зокрема, відповідні права доступу до інформації у вказаній системі мають посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП та фізичні особи та інші уповноважені посадові особи суб`єктів ЄІС МВС, яким в установленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в ЄІС МВС.

Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних. Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.

Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

Отже, враховуючи викладене, інформація, що міститься у інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (ІПНП) є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України.

Разом із тим, у суду не викликає сумніву те, що ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України, оскільки він відповідно до Наказу №2/10/229-кп від 27.10.2022 року станом на 13.03.2024 року займав посаду адміністратора ТСЦ № 8045 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, мав право доступу до інформації, яка міститься у інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», мав відповідні засоби ідентифікації та авторизації користувача у вказаній системі, був зобов`язаний, згідно вимог законодавства, не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка йому стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом.

У той же час, як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, відповіді ДІАП Національної поліції України від 21.03.2024 року та протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року з доданим до нього записом на диску, користувачем вказаної інформаційної системи, зареєстрованим під логіном «TSCKLYM», який належить ОСОБА_4 , використовуючи ЕОМ з ІР адресою: НОМЕР_1 , 13.03.2024 року здійснено три інформаційні запити з метою отримання інформації відносно ОСОБА_8 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, після чого вказана інформація під час телефонної розмови була передана ОСОБА_4 третій особі - ОСОБА_7 , який в свою чергу не мав права на доступ до такої інформації.

Указані обставини підтверджуються також й показаннями свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні зазначив, що саме ОСОБА_4 , на його прохання, під час телефонної розмови знайшов та передав йому відповідну інформацію щодо притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Між тим, суд вважає неспроможною версію сторони захисту про те, що у момент здійснення відповідних пошукових запитів ОСОБА_4 був відсутній на своєму робочому місці та вказаний запит могла здійснити стороння особа, використовуючи комп`ютер та логін ОСОБА_4 , окрім того дана стороння особа могла передати дану інформацію під час телефонної розмови ОСОБА_7 , оскільки, на переконання суду, така версія суперечить іншим доказам, які були досліджені судом, зокрема показанням свідка ОСОБА_7 , який показав, що телефонував безпосередньо ОСОБА_4 на його особистий номер мобільного телефону, впізнав його по голосу та попрохав надати відповідну інформацію щодо свого знайомого ОСОБА_8 , на що той погодився, знайшов та передав таку інформацію, водночас будь-яких доказів того, що вказаний інформаційний запит могла здійснити стороння особа суду надано не було, як і не було надано жодних доказів на підтвердження того, що логін «TSCKLYM», який належить ОСОБА_4 , могла використати стороння особа, враховуючи те, що ідентифікація користувача у вказаній системі забезпечуються застосуванням електронного підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних, зокрема паролю користувача, що унеможливлює доступ сторонніх осіб.

Також суд відхиляє як безпідставні доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_7 , співпрацюючи з органом досудового розслідування, повідомив суду неправдиву інформацію щодо обставин указаної справи, враховуючи те, що суду не було надано будь-яких доказів впливу на вказаного свідка з боку органу досудового розслідування з метою схилити його до надання неправдивих показань, водночас той факт, що ОСОБА_7 раніше було засуджено судом, не може переконливо свідчити про вплив органу досудового розслідування на такого свідка з метою викривлення його показань. Крім того, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , на запитання суду, повідомив, що будь-яких конфліктів між ним та свідком ОСОБА_7 не було, причин його обмовляти у свідка не було. Разом із тим, указані показання свідка ОСОБА_7 є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами, а тому у суду відсутні підстави сумніватись у їх достовірності.

Що стосується доводів сторони захисту про недопустимість протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року з доданим до нього записом на диску, оскільки вказану негласну слідчу (розшукову) дію було проведено у межах іншого кримінального провадження, водночас ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, у межах досудового розслідування якого проведення негласних слідчих (розшукових) дій не передбачено законом, окрім того матеріали кримінального провадження не містять ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення відповідної слідчої дії, зокрема стороні захисту не відкривалась в порядку ст. 290 КПК України та не було відомо про наявність клопотання прокурора про надання дозволу на використання результатів та інформації, одержаних внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій в іншому кримінальному провадженні та ухвали Київського апеляційного суду від 12.11.2024 року про надання дозволу на використання результатів та інформації, одержаних внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій в іншому кримінальному провадженні, які були долучені прокурором уже в ході судового розгляду, то оцінивши такі доводи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Також відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

У той же час, як убачається з матеріалів кримінального провадження, у межах кримінального провадження № 00001252 від 31.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Київського апеляційного суду № 01-45/824/5779/2024 від 27.02.2024 року, було проведено негласну слідчу (розшукову) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж 13.03.2024 року щодо номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 , за результатами якої було складено протокол від 10.04.2024 року. Разом із тим, під час проведення вказаної негласної слідчої (розшукової) дії було виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України.

Згідно постанови прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_11 від 25.09.2024 року, матеріали кримінального провадження № 0001102 від 25.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 362 КК України були виділені в окреме провадження з кримінального провадження № 00001252 від 31.10.2023 року, зокрема був виділений і протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року з доданим до нього записом на диску.

Крім того, згідно ухвали Київського апеляційного суду від 12.11.2024 року, слідчим суддею було задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та надано дозвіл на використання результатів та інформації, одержаних внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0001252 від 31.10.2023 року, та використання їх в іншому кримінальному провадженні № 0001102 від 25.09.2024 року, а саме протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року та додатку до нього.

Між іншим, оцінюючи вказаний протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року на предмет його допустимості, суд ураховує позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 10 грудня 2020 року (справа № 751/602/18, провадження № 51-2078км20), зокрема, Верховний Суд, відхиляючи доводи скаржника, погодився з доводами місцевого суду, що якщо постановою про виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження виділено матеріали досудового розслідування, у тому числі докази, отримані в результаті негласних слідчих (розшукових) дій, в окреме кримінальне провадження, а в результаті їх проведення виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується в даному кримінальному провадженні, на підставі ст. 257 КПК України використання цих матеріалів у виділеному кримінальному провадженні не потребує отримання ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недопустимим протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10.04.2024 року з доданим до нього записом на диску, оскільки таку негласну розшукову дію було проведено в межах кримінального провадження № 0001252 від 31.10.2023 року, з якого в свою чергу були виділені в окреме провадження матеріали кримінального провадження № 0001102 від 25.09.2024 року відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 362 КК України, у тому числі був виділений вказаний протокол з доданим до нього диском, окрім того даний протокол узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, підтвердив зазначені у протоколі обставини.

Під час вирішення питання про можливість використання результатів НСРД у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, які не є тяжкими чи особливо тяжкими, Верховний суд орієнтує судову практику на те, що фактичні дані, отримані в результаті проведення НСРД можуть бути доказами у кримінальному провадженні ( постанова Верховного суду від 16.02.2022 року у справі № 758/5719/16-к).

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не здійснював реєстраційні операції з транспортними засобами в період з 10.52 по 12.16 13.03.2024 року, то вказана обставина не підтверджує його відсутність у такий період на робочому місці та не спростовує його несанкціонованого перехоплення інформації, яка стосується ОСОБА_8 , оскільки відповідь на запит містить дані лише щодо реєстраційних операцій з транспортними засобами.

Посилання ж захисника про можливість отримання такої інформації з відкритих джерел, а саме веб-сайту «Судова влада», та обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не знайомий особисто з ОСОБА_8 і навіть не знає, як він виглядає, також не спростовує фактичні обставини, за яких ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи викладене, суд, дотримавшись балансу інтересів сторін кримінального провадження, які нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів, мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав свобод та законних інтересів, передбачених КПК України, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_4 у несанкціонованому перехопленні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, що призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має вищу освіту, працює, є особою з інвалідністю 3 групи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий. Також суд враховує його вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 362 КК України у виді позбавленні волі.

Крім того, з урахуванням обставин справи, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 362 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в сервісних центрів МВС строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: