Дата документу 28.02.2025
Справа № 496/2674/13-к
ВИРОК

Іменем України

28 лютого 2025 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретар судового засідання - ОСОБА_4

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000367 від 03.03.2013 р.

Прокурори: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21

Потерпілий - ОСОБА_22 .

Захисники: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Обвинувачені:

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Василівка Біляївського району Одеської області, громадянин України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , помер 09 квітня 2013 року,

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Шевченково Кілійського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Одеса, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

27.02.2013 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у ОСОБА_25 разом з ОСОБА_26 , які переслідували корисливий мотив, спрямований на отримання грошових коштів від реалізації угоди щодо продажу квартири АДРЕСА_5 , належної ОСОБА_27 , виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_28 .

З цією метою ОСОБА_25 разом з ОСОБА_26 , знаходячись разом з ОСОБА_27 в квартирі АДРЕСА_6 , почав підбурювати ОСОБА_27 на вбивство ОСОБА_28 , пояснюючи йому, що останній намагався продати його квартиру та привласнити собі кошти, демонструючи як доказ раніше складену ОСОБА_28 в компанії «Премьер» угоду.

Будучи обуреним діями ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , з мотивів помсти, що виникла, погодився з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 на вчинення вищевказаних протиправних дій, а саме - протиправного умисного позбавлення життя ОСОБА_28 .

Маючи спільний з ОСОБА_27 та ОСОБА_26 умисел на вбивство ОСОБА_28 , ОСОБА_25 склав план за яким вони спільно повинні були діяти.

Відповідно до узгодженого плану, 27.02.2013 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу не вдалося встановити, ОСОБА_25 зателефонував ОСОБА_28 , якого ввів в оману, запропонувавши скоїти злочин, а саме: разом з ОСОБА_26 та ОСОБА_27 застосувати тортури до невідомої особи, яку знайомі ОСОБА_25 заздалегідь вивезуть до лісосмуги, в якої є велика сума грошових коштів, після чого зможуть забрати грошові кошти. На дану пропозицію ОСОБА_28 погодився.

Після чого, в цей же день, ОСОБА_25 разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_26 на автомобілі останнього вивезли ОСОБА_28 до лісосмуги зі сходу від поля № 6 на землях Іллінської сільської ради Біляївського району, де ОСОБА_26 залишився біля автомобіля слідкувати за обстановкою з метою повідомлення про можливу небезпеку, а ОСОБА_25 з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 пішли до лісосмуги.

Знаходячись в зазначеній лісосмузі та реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_25 заздалегідь приготовленим дерев`яним бруском умисно наніс один удар в район потилиці ОСОБА_28 після чого накинув на шию ОСОБА_28 заготовлену мотузку, таким чином душив останнього. Від удушення ОСОБА_28 знепритомнів. Після чого ОСОБА_25 та ОСОБА_27 повернулись до узбіччя, де був припаркований автомобіль. Через деякий час, знаходячись біля автомобілю, ОСОБА_25 запропонував ОСОБА_26 та ОСОБА_27 піти та переконатися, що ОСОБА_28 без ознак життя. Повернувшись до непритомного ОСОБА_28 , ОСОБА_26 разом з ОСОБА_27 виявили, що останній живий та дихав, після чого за допомогою залишеної на шиї мотузки, повторно вчинили дії для задушення останнього. Переконавшись на цей раз, що його серце не б`ється, тобто відсутні ознаки життя, з місця вчинення злочину зникли.

Таким чином, обвинувачуються:

- ОСОБА_25 - у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

- ОСОБА_26 - у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

- ОСОБА_27 - у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Частина статті Кримінального кодексу України, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченим

Кримінальний кодекс України

Стаття 115. Умисне вбивство

1. Вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, -

2. Умисне вбивство:

6) з корисливих мотивів;

12) вчинене за попередньою змовою групою осіб; -

карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення через недотримання строку досудового розслідування

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КПК України допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Тому, при вирішенні питання про допустимість доказів суд керується положеннями КПК, чинними на момент виконання процесуальних дій та на момент отримання доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р. досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання (ч 2 ст. 278 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р.).

Оскільки сторона обвинувачення не надала суду письмового повідомлення про підозру, суд вважає необхідним обчислювати строк досудового розслідування з моменту затримання підозрюваних, тобто з 05.03.2013 р., коли відповідно до даних протоколів затримання, були затримані обвинувачені: ОСОБА_26 (т. 3 а.с. 138 - 140), ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 141 - 143), ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 144 - 146).

Таким чином, досудове розслідування повинно було бути закінчено протягом строку до 05.05.2013 р.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу (ч. 2 ст. 219 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р., якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу:

1) до трьох місяців - районним (міським) або іншим прирівняним до нього прокурором;

2) до шести місяців - прокурором Автономної Республіки Крим, прокурором області, міст Києва і Севастополя чи прирівняним до них прокурором або їх заступниками;

3) до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками.

Чинний КПК України як в редакції 2013 року, так і в чинній редакції не передбачає можливості проводити додаткове чи повторне досудове розслідування, у зв`язку з чим законне досудове розслідування даного кримінального провадження тривало протягом строку, встановленого до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р. - з 03.03.2013 р. до 05.05.2013 р., у зв`язку з чим докази, що були здобуті органом досудового розслідування поза межами цього строку - після 05.05.2013 р. - є недопустимими, оскільки отримані не у порядку, встановленому КПК України (ч. 1 ст. 86 КПК України).

В постановах прокурорів, прийнятих в 2017 році зазначено, що строк досудового розслідування було продовжено Біляївським міжрайонним прокурором до 3 місяців, тобто до 05.06.2013 р. (т. 4 а.с. 201), проте суд позбавлений можливості перевірити вказані обставини через те, що сторона обвинувачення не надала суду цього рішення про продовження строку досудового розслідування.

Більше того, відомості про те, що строк досудового розслідування був продовжений суперечать даним Реєстру матеріалів досудового розслідування, відповідно до якого у п. 42 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» зазначено лише про клопотання про продовження строку досудового розслідування від 24.04.2013 р. (т. 1 а.с. 20), і відсутні відомості про прийняття рішення про продовження строку досудового розслідування.

Водночас, суду надані численні рішення, які були прийняті стороною обвинувачення в 2017 році про закриття кримінального провадження, про скасування постанов про закриття кримінального провадження, а також про продовження строку досудового розслідування (т. 4 а.с. 165 - 202, 218 - 246, т. 5 а.с. 1 - 24), які не мають правових наслідків у вигляді відновлення, поновлення чи повторення досудового розслідування та продовження його строку, оскільки такі наслідки не передбачені жодною нормою КПК України як на момент прийняття таких рішень, так і в чинній редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Не можуть бути визнані допустимими докази, отримані за межами строку досудового розслідування.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 86 КПК України).

Недопустимими є докази з підстав їх збирання за межами строку досудового розслідування, тобто після 05.05.2013 р.:

- протокол огляду СМС-повідомлення на телефоні ОСОБА_29 від 13.05.2013 р. (т. 4 а.с. 73 - 74);

- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 146 від 12.07.2017 р., проведення якої доручене постановою слідчого від 12.07.2017 р., на речах обвинувачених, в тому числі на куртках, кров не виявлена (т. 4 а.с. 77 - 90).

Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення через порушення права на захист

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння - порушення права особи на захист (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України в редакції станом на 03.03.2013 р. участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 42 КПК України в редакції станом на 05.03.2013 р).

Обвинувачені набули статусу підозрюваних у даному кримінальному провадженні 05.03.2013 р., коли відповідно до даних протоколів, були затримані обвинувачені ОСОБА_26 о 00:45 год (т. 3 а.с. 138 - 140), ОСОБА_27 о 01:50 годині (т. 3 а.с. 141 - 143), ОСОБА_25 о 02:00 годині (т. 3 а.с. 144 - 146).

Однак, у відсутності захисників були складені зазначені протоколи затримання та вилучені у обвинувачених:

- ОСОБА_26 : піднігтьові зрізи з рук; мобільний телефон «Samsung», зв`язка ключів, курточка чорного кольору на змійці; блютуз гарнітура та паспорт громадянина України (т. 3 а.с. 139);

- ОСОБА_27 : банківську карту Укрсіббанк; 20 грн.; паспорт громадянина України та курточку з капюшоном (т. 3 а.с. 142);

- ОСОБА_25 ,: піднігтьові зрізи рук, мобільний телефон «Samsung», сім карти мобільного оператора «Київстар», «Лайф», курточка шкіряна чорного кольору (т. 3 а.с. 145).

Більше того, оскільки слідчий не завертався з клопотання про арешт вилучених речей в силу п. 3 ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України вони мали бути негайно повернуті особам, у яких їх було вилучено. Натомість, 23.03.2013 р., слідчий формально склав протоколи про повернення вилученого і одночасно, протоколи про їх повторне вилучення, зробивши спробу легалізувати незаконне утримання цього майна, склавши такі процесуальні документи: протокол повернення ОСОБА_27 банківської картки та курточки з капюшоном від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 223); протокол тимчасового вилучення у ОСОБА_27 від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 224); протокол повернення від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 225); протокол тимчасового вилучення у ОСОБА_26 від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 226); протокол повернення від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 227); протокол тимчасового вилучення у ОСОБА_25 , від 23.03.2013 р. (т. 3 а.с. 228). Вже після чого ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2013 р. на зазначені речі накладений арешт (т. 3 а.с. 229 -230, 231 - 232, 233).

Тому, недопустимими є протоколи огляду предметів від 06.03.2013 р., в ході яких були оглянуті речі і предмети, вилучені при затриманні позриваних ОСОБА_26 (т. 3 а.с. 166 - 170), ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 171 - 175) та ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 178 - 182), зокрема і куртки.

Також, недопустимим є висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 289 від 03.05.2013 р., відповідно до якого на куртках обвинувачених ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , вилучених при їх затриманні, виявлена кров людини, походження якої не виключене від загиблого ОСОБА_30 (т. 4 а.с. 32 - 35).

Оскільки піднігтьовий вміст вилучений у обвинувачених при затриманні у відсутності захисника, то недопустимим є і висновок молекулярно-генетичної експертизи № 154 від 17.05.2013 р., якою досліджений незаконно отриманий стороною обвинувачення піднігтьовий вміст з рук обвинувачених, та якою встановлено, що в піднігтьовому вмісті потерпілого ОСОБА_28 не виявлено слідів, належних обвинуваченим (п. 1 висновку). А в піднігтьовому вмісті обвинувачених не виявлено слідів генетичних ознак потерпілого ОСОБА_28 (п. 2-4 висновку) (т. 4 а.с. 18 - 25), крім того, зазначений висновок експертизи отриманий органом досудового розслідування за межами строку досудового розслідування.

Також, у відсутності захисників були проведені обшуки:

- за місцем проживання у ОСОБА_25 на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 191 - 192), відповідно до даних протоколу від 06.03.2013 р. (т. 3 а.с. 193 - 196); Відповідно недопустимим доказом є протокол огляду предметів від 06.03.2013 р. (т. 3 а.с. 197), в ході якого оглянуті документи, вилучені під час обшуку у ОСОБА_25 з порушення права останнього на захист.

- за місцем проживання ОСОБА_26 від 06.03.2013 р. (т. 3 а.с. 200 - 204), проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 198-199), відповідно до даних якого було вилучено спортивний костюм сірого кольору з плямами бурого кольору, джинсові брюки синього кольору, кухонний ніж;

- квартири, належної ОСОБА_27 за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить відповідний протокол обшуку від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 189 - 190), проведений на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 187 - 188).

Підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Обвинувачені ОСОБА_26 та ОСОБА_27 відмовились давати показання.

Потерпілий ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що подія трапилась 12 років тому, 03.03.2013 року його по телефону повідомили, що його брата вбито і затримано трьох підозрюваних. Брат йому розповідав, що перебував з ОСОБА_25 у дружніх стосунках, а ОСОБА_27 допомагав з квартирою. Про ОСОБА_26 ніколи від брата не чув. Цивільний позов до суду не надавав, вважає, що винні особи мають понести покарання.

Свідок захисту ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_25 її син, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 їй знайомі. Вона працювала у гуртожитку Одеського центру професійної технічної освіти, де навчався і проживав ОСОБА_27 та молодший брат загиблого ОСОБА_28 - ОСОБА_33 . ОСОБА_25 на той час проживав в с. Шевченкове і приїжджав до неї в гуртожиток разом із ОСОБА_26 .. Її син ОСОБА_25 був знайомий з загиблим ОСОБА_28 , бачились у гуртожитку два рази, де проживав його молодший брат. ОСОБА_25 приїхав 27го, а 28го вже повернувся в Шевченково Кілійського району із ОСОБА_34 . ОСОБА_28 востаннє приходив до гуртожитку 01.03.2013 р. в м. Одеса. Вважає, що її син та хлопці не вчиняли злочину, в якому їх обвинувачують. Син казав, що він не вчиняв злочину. Син помер в СІЗО ще до початку судового розгляду (його вбили). До СІЗО приїхав здоровий, нічим не хворів, а потім вже все тіло було покалічене, били в СІЗО ще до суду, і його і хлопців ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .. За нанесення тілесних ушкоджень притягали до відповідальності начальника медичної частини СІЗО.

Свідок ОСОБА_35 пояснив, що обіймає посаду директора Одеського центру професійно-технічної освіти. ОСОБА_27 , учень (випускник) вказаного навчального закладу. ОСОБА_28 йому знайомий. До навчального закладу приходили працівники поліції, спочатку затримали ОСОБА_27 , посадили його в машину. Поліцейських було троє, одягнені в цивільний одяг. Пізніше поліцейські приходити витребувати документи на ім`я ОСОБА_27 та усіх дітей зі статусом сироти, на йо їм було відмовлено. Тоді поліцейські вилучили документи лише на ім`я ОСОБА_27 .. Про обставини смерті ОСОБА_28 дізнався з новин. ОСОБА_28 дзвонив йому з приводу квартири ОСОБА_27 , щодо якої є непорозуміння, пізніше прийшов на прийом, де йому порадили звернутися письмово. В ході розмови ОСОБА_28 говорив, що квартиру ОСОБА_27 хочуть забрати і він допомогає ОСОБА_27 та захищає його. Він сприймав ОСОБА_28 , як представника громадськості, який захищає права сиріт. Коли на навчання до закладу зараховано сироту, то в супроводжуючих його документах зазначається чи мають вони місце проживання, щоб у разі відсутності такого житла, заклад зміг поставити на облік таких осіб. У документах ОСОБА_27 було зазначено, що за ним закріплено житло, яке він отримав у спадок.

Свідок ОСОБА_36 пояснив, що ОСОБА_28 був громадським діячем, який займається захистом прав дітей сиріт, а ОСОБА_27 навчався в Одеському центрі професійно-технічної освіти. Яким саме чином ОСОБА_28 захищав права ОСОБА_27 йому не відомо. Після загибелі ОСОБА_28 він ініціював накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_27 щоб слідчий не забрав квартиру на той період. На той момент він також був громадським діячем. Після загибелі ОСОБА_28 боялися, що квартира ОСОБА_27 могла бути втрачена.

Свідок ОСОБА_37 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_27 та один з братів Хмельовських були учнями навчального закладу, де вона працює. Бачила ОСОБА_27 після закінчення учбового закладу приблизно через рік в місті, також один раз у суді. ОСОБА_27 казав їй, що він проживає у своїй квартирі, працює, що в нього все добре. У ОСОБА_27 була квартира, він дружив із загиблим ОСОБА_28 , братом останнього, який навчався з ОСОБА_27 у одному навчальному закладі. Щодо подій злочину давала показання під час досудового розслідування. Щодо обставин смерті ОСОБА_28 їй нічого не відомо, очевидцем подій смерті не була, про смерть ОСОБА_28 та затримання ОСОБА_27 стало відомо зі слів органів поліції. Квартиру ОСОБА_27 отримав по заповіту від бабусі, до навчального закладу, в якому вона працює, прийшов навчатися з інтернату. Коли ОСОБА_27 виповнилося 18 років, він вступив в право спадкування. Питанням оформлення квартири, яку ОСОБА_38 отримав у спадок, займалась служба у справах дітей Одеської ради Київського району. Загиблий ОСОБА_28 допомагав ОСОБА_27 з оформленням квартири, але як саме їй не відомо. Після того, як ОСОБА_27 було затримано, вона його не бачила, бачила лише через 1-2 роки і ОСОБА_38 їй нічого не говорив про тиск на нього, катування, говорив лиш, що у нього все гаразд, працює.

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні пояснив, що він здійснював досудове розслідування даного кримінального провадження за фактом вбивства ОСОБА_28 , у вчиненні якого підозрювалися ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 .. Тіло ОСОБА_28 було знайдено в лісосмузі між полями з ознаками насильницької смерті, зібрано достатньо доказів для складання обвинувального акту та скеровування його до суду. Хто затримав ОСОБА_27 , не пам`ятає, хто підписував протокол затримання також не пам`ятає, можливо він, а можливо інші особи. Фактично ОСОБА_27 та ОСОБА_26 прибули до відділення поліції самостійно, де і були затримані. ОСОБА_26 приїхав до відділу поліції за запрошенням поліції, а ОСОБА_27 на той час вже був у відділенні. Йому не відомо, що до ОСОБА_27 були застосовані заходи фізичного чи психічного впливу. Під час досудового розслідування стало відомо, що ОСОБА_27 став власником квартири у м. Одеса. Також було встановлено що одним із мотивів вчинення кримінального правопорушення, був корисливий мотив - потерпілий ОСОБА_28 разом із ОСОБА_26 та ОСОБА_25 з метою заволодіння квартирою ОСОБА_27 , їздили до ріелторів, нотаріусів та намагалися здійснити відчуження прав на квартиру. Потім з`ясувалось, що для відчуження потерпілий ОСОБА_28 не потрібен та у ОСОБА_26 і ОСОБА_25 виник умисел вбити ОСОБА_28 .. Для цього вони розповіли ОСОБА_27 , що ОСОБА_28 мав намір заволодіти його квартирою. Після цього вони вивезли ОСОБА_28 в лісосмугу, де почали пред`являти претензії щодо наміру заволодіти квартирою ОСОБА_27 та розправилися з ОСОБА_28 ОСОБА_26 та ОСОБА_25 мали намір заволодіти квартирою ОСОБА_27 . Спочатку змова на заволодіння квартирою ОСОБА_27 була у ОСОБА_28 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Про обставини тиску з боку ОСІ на ОСОБА_27 з метою відчуження квартири останнього на їх користь, нічого не відомо. Про НСРД йому нічого не відомо. Про здійснення щодо ОСОБА_27 під час перебування в слідчому ізоляторі іншими ув`язненими тиску, йому не відомо. У цій справі було проведено декілька СМЕ, однак результати не пам`ятає. Скільки було странгуляційних борізд на шиї загиблого, не пам`ятає, всі можливі борозди зазначені у висновках експерта. Зі слів ОСОБА_25 , після вбивства, ОСОБА_25 душив потерпілого, ОСОБА_28 залишався ще живий, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 - «додавили». Спочатку ОСОБА_25 душив ОСОБА_28 канатом, доки той не знепритомнів, потім ОСОБА_25 стало зле і він пішов до автомобіля, а ОСОБА_26 та ОСОБА_27 канатом тягнули в різні сторони. Зі слів ОСОБА_25 удушення відбувалось двічі. Під час нанесення удару ОСОБА_28 стояв на ногах, після удару пригнувся, ОСОБА_25 його душив у той час, коли він ще стояв на ногах, але нахилився, потім знепритомнів. Коли душили ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , потерпілий лежав та хрипів. Їхали до м. Одеси на автомобілі, за кермом був ОСОБА_26 (між населеними пунктами Ільїнка та Протопопівка) ОСОБА_25 стало зле, зупинились, щоб надати допомогу ОСОБА_25 . В той час на зустріч їхав поліцейський автомобіль, який зупинився. Вони запитали у працівників поліції, де знаходиться лікарня, у відповідь отримали пояснення від працівників поліції щодо шляху до лікарні. ОСОБА_25 усміхався, що якби поліцейські подивились уважніше, то побачили б кров на руках когось із них або в автомобілі. Свої показання ОСОБА_25 підтвердив під час слідчого експерименту. ОСОБА_28 стояв, у той час ОСОБА_25 наніс удар потерпілому збоку брусом, ОСОБА_28 взявся за голову руками. ОСОБА_25 накинув на шию потерпілому канат і душив до того часу, доки ОСОБА_28 знепритомнів, під час удушення потерпілий змінював положення, потім ОСОБА_25 стало зле і він пішов до автомобіля. ОСОБА_26 та ОСОБА_27 повернулися до ОСОБА_28 та почали душити, тягнули канат за різні кінці, тягнули в різні боки. Потім ОСОБА_27 та ОСОБА_26 повернулись до автомобіля і розповіли про це ОСОБА_25 . Як саме лежав ОСОБА_28 в момент удушення, на животі, чи на спині, сказати не може. Щодо застосування фізичного впливу до обвинуваченого ОСОБА_27 пояснив, що він не бив ОСОБА_27 і йому не відомо про таке відносно інших осіб, не мав наміру забрати квартиру у ОСОБА_27 . Не пам`ятає та йому не відомо чи були спричинені тілесні ушкодження при затриманні ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Протягом усього розслідування сторона захисту, мати ОСОБА_25 в ЗМІ повідомляли недостовірні відомості що ОСОБА_25 били, вимагали хабарі. Ці твердження були спростовані при розслідуванні кримінального провадження за результатами розгляду заяв.

03.03.2013 року в лісосмузі поблизу шахти «7 ствол» між с. Маринівкою та с. Ковальовкою виявлений труп ОСОБА_28 з ознаками насильницької смерті (странгуляційна борозна на шиї, садна на щелепі, рана в політичній області голови). На руках трупа одягнуті резинові рукавички, в кишені виявлені три візитівки ріелторського агентства «Прем`єр», мобільний телефон, на шиї ланцюг з жовтого металу. Поблизу трупу виявлений фрагмент резинових рукавичок (дані рапорту від 03.03.2013 р. (т. 3 а.с. 98) та протоколу огляду місця події від 03.03.2013 р. (т. 3 а.с. 99 - 108).

На фрагменті гумової рукавички, вилученої при огляді місця події виявлена кров людини, походження якої не виключене від загиблого ОСОБА_28 , що вбачається з висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 298 від 06.04.2013 р. (т. 4 а.с. 37 - 40).

Після проведення слідчих експериментів на місці події виявлені медичні гумові рукавички, складені одна в одну, зі слідами бруду, про що свідчить протокол огляду місця події від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 211-213).

Детальний огляд трупа, слідів тілесних ушкоджень та слідів крові на одязі проведений відповідно до даних протоколу огляду трупа від 04.03.2013 р. (т. 3 а.с. 109 - 115). Зазначення в протоколі року проведення - 2012, є помилковим, оскільки труп був виявлений в 2013 році.

Настання смерті ОСОБА_28 підтверджується даними лікарського свідоцтва про смерть (т. 3 а.с. 122), даними копії особової справи (т. 3 а.с. 123), протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 04.04.2013 р. (а.с. 124).

Предмети, виявлені з кишень потерпілого ОСОБА_30 оглянуті відповідно до даних протоколів огляду від 06.03.2013 р. (т. 3 а.с. 176 - 177) та від 19.03.2013 р. (т. 3 а.с. 183 - 186), зокрема візитні картки агентств нерухомості.

05.03.2013 р. відповідно до даних протоколів, були затримані обвинувачені ОСОБА_26 (т. 3 а.с. 138 - 140), ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 141 - 143), ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 144 - 146).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 23.03.2013 р. в м. Татарбунари оглянутий автомобіль ВАЗ2101 державний номер НОМЕР_7 (т. 3 а.с. 220-222), ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2013 р. надано тимчасовий доступ до автомобіля (т. 3 а.с. 234-235), слідчим складений акт прийому та передачі транспортного засобу від 17.04.2013 р. (т. 3 а.с. 236).

Біологічні зразки були відібрані у обвинувачених ОСОБА_26 відповідно до постанови від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 135), постанова від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 214), протокол відбору біологічних зразків від 12.03.2013 р. (т. 3 а.с. 215); ОСОБА_27 - відповідно до постанов від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 136) та від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 218), протоколу відбору біологічних зразків від 12.03.2013 р. (т. 3а.с. 219); ОСОБА_25 - відповідно до постанов від 05.03.2013 р. (т. 3 а.с. 137) та від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 216), протоколу відбору біологічних зразків від 12.03.2013 р. (т. 3 а.с. 217).

Ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.03.2013 р., від 07.03.2013 р. та від 26.03.2013 р. стороні обвинувачення наданий тимчасовий доступ до інформації операторів мобільного зв`язку (т. 3 а.с. 125 - 126, 131, 147-149, 150 - 151, 152 - 154, 241 - 243, 244 - 246), який був здійснений відповідно до даних протоколів від 25.03.2013 р. (т. 3 а.с. 127-130, 132 - 134), від 04.04.2013 р. (т. 3 а.с. 155 - 158, 159 - 162, 163 - 165), від 23.04.2013 р. (т. 3 а.с. 237 - 238) та від 22.04.2013 р. (т. 3 а.с. 239 - 240). Однак, сторона обвинувачення не надала самих відомостей, тобто інформації, отриманої таким шляхом, відсутні підстави вважати, що відомості про телефонні з`єднання обвинувачених та потерпілого містять відомості, що підлягають доведенню у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_41 , відповідно до даних заяви (т. 4 а.с. 43) та протоколу від 08.04.2013 р. (т. 4 а.с. 44) добровільно видала документи, які підтверджують право власності обвинуваченого ОСОБА_27 на квартиру та його доручення загиблому ОСОБА_28 бути його представником, в тому числі, для реєстрації права власності на нерухомість:

- Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2009 р. (т. 4 а.с. 45);

- витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (т. 4 а.с. 46);

- довіреність на ім`я ОСОБА_28 від 07.11.2012 р. (т. 4 а.с. 47);

- витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 4 а.с. 48).

Суд враховує, що довіреність від 07.11.2012 р. видана ОСОБА_27 ОСОБА_28 без права відчуження будь-якого рухомого та нерухомого майна, що ставить під сумнів гіпотетичну можливість загиблого самостійно без участі обвинуваченого ОСОБА_27 здійснити продаж належної останньому квартири та привласнити виручені кошти, занепокоєння обвинувачених через що стало мотивом вчинення вбивства відповідно до висунутого обвинувачення.

Водночас, наявність такої довіреності давало змогу ОСОБА_28 самостійно без участі ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 вести перемовини з агентством нерухомості та покупцями, узгоджувати ціну продажу квартири, що могло давати підстави для обвинувачених побоюватися обману з боку ОСОБА_28 , що є припущенням.

Судом визнаються допустимими доказами висновки судових експертиз, які були завершені після 05.05.2013 р., однак проведення яких було доручене слідчим з дотриманням встановленого КПК України порядку - в межах строку досудового розслідування, оскільки сама по собі затримка виконання вчасно призначеної судової експертизи не потягло істотного порушення прав і свобод людини, зокрема права обвинувачених на захист.

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 155 від 14.05.2013 р. (т. 4 а.с. 14-16), дорученої постановою слідчого від 26.03.2013 р. (т. 4 а.с. 13), встановлені генетичні ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_28 , обвинувачених ОСОБА_25 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 ;

Встановлена групова належність крові загиблого ОСОБА_28 , та не виключене походження від останнього крові, виявленої на одязі трупу та на місці події (висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 302 від 07.05.2013 р. т. 4 а.с. 27 - 30), проведення якої доручене постановою слідчого від 06.04.2013 р. (т. 4 а.с. 26);

На фрагменті та парі гумових рукавиць ядровмісних клітин не виявлено (висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 218 від 10.05.2013 р. (т. 4 а.с. 41 - 42), проведення якого доручене постановою слідчого від 06.04.2013 р.;

Відповідно до даних акту № 246 комісійної амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 14.05.2013 р. (т. 4 а.с. 1 - 5), проведення якої доручено постановою слідчого від 25.03.2013 р. (т. 3 а.с. 247), ОСОБА_27 яким-небудь психічним захворюванням, слабоумством, іншим хворобливим розладом психіки не страждав і не страждає. В момент інкримінованого злочину ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час проведення експертизи здатен брати участь в слідчих діях і предстати перед судом. ОСОБА_27 за своїм психічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Оскільки ОСОБА_27 категорично стверджує, що не вчиняв інкримінований злочин, а дані ним в ході слідства покази, з його слів, давав «під тиском і погрозами», не надається можливим кваліфікувати його емоційний стан в момент, що цікавить слідство. Не виявляє яких-небудь яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, які могли б суттєво вплинути на його свідомість і діяльність;

Відповідно до даних акту № 247 комісійної амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 14.05.2013 р., дорученої постановою слідчого від 25.03.2013 р. (т. а.с. 6), ОСОБА_26 яким-небудь психічним захворюванням, слабоумством, іншим хворобливим розладом психіки не страждав і не страждає. В момент інкримінованого злочину ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На час проведення експертизи здатен брати участь в слідчих діях і предстати перед судом. ОСОБА_26 за своїм психічним станом не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Оскільки ОСОБА_27 категорично стверджує, що не вчиняв інкримінований злочин, а дані ним в ході слідства покази, з його слів, давав «під тиском і погрозами», не надається можливим кваліфікувати його емоційний стан в момент, що цікавить слідство. Не виявляє яких-небудь яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, які могли б суттєво вплинути на його свідомість і діяльність (т. 4 а.с. 7 - 10);

Проведеною судово-медичною експертизою відповідно до даних висновку № 57 від 04.04.2013 р., встановлена наявність на трупі тілесних ушкоджень: странгуляційна борозна в верхній третині шиї, чотири синці обличчя на нижньому повіці лівого ока, лівої щоки, губ рота, садна в кількості п`яти на обличчі, на спиці носа та передньої поверхні шиї, рана шкіри на волосистій частині голови в правій тьмяно-потиличній області. Чотири садна на передній поверхні шиї найбільш вірогідно завдані дією пальців при спробі звільнитися від петлі. Синці на обличчі завдані дією тупих твердих предметів з обмеженою контактною поверхнею, можливо при ударі о такі. Садна на спинці носа спричинені дією тупого твердого предмета чи при ударі о такі. Не виключено, що синці на обличчі, а також садна спинки носа спричинені від контактування з поверхнею землі в результаті насильницького утримання голови в момент затягування петлі. Синці та садна завдавалися незадовго до смерті чи в момент смерті, в один і той самий час. Рана тьмяно-потиличної області голови утворилася тупим предметом, контактна поверхня якого має невиразне, згладжене ребро. Причиною смерті ОСОБА_28 стала механічна асфіксія від здавлювання внутрішніх органів шиї удавкою. Давність настання смерті більше однієї доби і може відповідати 03.03.2013 р. З моменту початку здавлювання органів шиї потерпілий міг залишатися в живих до 3-4 хвилин. В момент спричинення ушкоджень потерпілий мав бути орієнтований до поверхні землі передньою поверхнею тулуба та обличчям (т. 3 а.с. 116 - 121).

Дані висновку зазначеної судово-медичної експертизи суперечать висунутому обвинуваченню.

Так, обвинуваченим інкримінується вчинення вбивства 27.02.2013 р., а відповідно до даних судової експертизи настання смерті визначене в межах більше доби і може відповідати 03.03.2013 р.

Крім того, залишається неспростованою версія захисту про суперечність висунутого обвинувачення та даним слідчих експериментів про повторне здійснення удушення загиблого.

Так, за версією сторони обвинувачення загиблий зазнав задушення двічі: один раз мотузкою ззаду однією особою ( ОСОБА_25 ), та вдруге - мотузкою, кінці якої тягнули в протилежні боки двоє осіб ( ОСОБА_26 та ОСОБА_27 ).

В той же час, сторона обвинувачення надала висновок експерта, відповідно до якого на шиї трупа виявлена лише одна странгуляційна борозна, що викликає обґрунтовані сумніви з огляду на різні механізми задушення.

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 57 від 15.05.2013 р., проведення якої доручене постановою слідчого від 08.05.2013 р. (т. 4 а.с. 66), на шкірних покровах передньо-бокових поверхонь шиї виявлена одинична странгуляційна борозна, яка утворилася від удавлення м`яких тканин шиї удавкою. У випадку повторного удавлення органів шиї удавкою, яка могла бути накладена в проекції першої странгуляційної борозни, на трупі потерпілого формується одна странгуляційна борозна, тому в даному випадку не виключається повторне удавлення (т. 4 а.с. 67 - 71).

Однак, суд критично оцінює дані зазначеної судової експертизи, оскільки вона містить висновок судового експерта, що одна странгуляційна борозна теоретично могла утворитися у випадку, якщо удавка при повторному удушення була накладена в проекції першої странгуляційної борозни. Однак в даному кримінальному провадженні ключові докази обвинувачення (слідчі експерименти) свідчать про неможливість накладення удавки в проекції першої странгуляційної борозни з огляду на різницю в механізмі першого і повторного удушення, за версією обвинувачення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України), тому суд не може врахувати суперечливі дані зазначених судово-медичних експертиз як такі, що підтверджують висунуте обвинувачення.

Інших доказів, що дали б пояснення співвідношенню механізму вчинення вбивства та виявлених на трупі тілесних ушкоджень сторона обвинувачення суду не надала.

Єдиними доказами, які, за версією обвинувачення прямо вказують на вчинення обвинуваченими злочину є проведені за їх участю слідчі експерименти. Однак, дані зазначених слідчих експериментів не співвідносяться між собою.

Так, під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 207-208), ОСОБА_25 в присутності захисника ОСОБА_42 пояснив, що спочатку він вдарив ОСОБА_28 палкою, зв`язав того, після чого пішов до автомобіля, а ОСОБА_27 з ОСОБА_26 поверталися до потерпілого. Під час судового розгляду прокурор надав копію відеозапису (т. 7 а.с. 142), який переглянутий в судовому засіданні.

Під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 209-210), диск (т. 7 а.с. 173), ОСОБА_26 в присутності захисника ОСОБА_43 пояснив, що бачив, що руки ОСОБА_28 зв`язані ззаду мотузкою, з якої петля була на шиї. ОСОБА_28 хрипів, а ОСОБА_27 два рази вдарив того ногою, після чого волокли до лісосмуги, де залишили.

Під час проведення слідчого експерименту, відповідно до даних протоколу від 11.03.2013 р. (т. 3 а.с. 205-206), ОСОБА_27 в присутності захисника ОСОБА_44 , зокрема, розповів про те, що спочатку ОСОБА_25 здійснював задушення ОСОБА_28 - тримав ногою тіло та тягнув мотузку, а через деякий час ОСОБА_27 та ОСОБА_26 повторно здушували ОСОБА_28 - разом тягнули кінці мотузки в різні боки.

По-перше, лише слідчий експеримент за участю ОСОБА_27 містить відомості про те, що загиблого душили двічі, як це викладено у формулюванні обвинувачення і це суперечить даним слідчих експериментів з іншими обвинуваченими, які не описували такий механізм. Однак, крім того, зазначені дані слідчого експеримента з ОСОБА_27 про здійснення задушення двічі різним механізмом (однією особою та двома особами, які тягнули кінці мотузки в різні боки) не співвідноситься та суперечить даним судово-медичних експертиз.

Більше того, диски з відеозаписами надані прокурором: 28.02.2023 р. (т. 7 а.с. 142) та 06.04.2023 р. (т. 7 а.с. 173), хоча протоколи проведення слідчих експериментів (т. 3 а.с. 205 - 206, 207-208, 209 - 210), надані прокурором суду ще 19.06.2018 року під час розгляду кримінального провадження судом в попередньому складі. Прокурор в судовому засіданні 15.11.2023 р. не зміг пояснити причини зберігання відеозаписів, які є додатками до протоколів, окремо від самих протоколів слідчих експериментів. Також прокурор не зміг пояснити обставини створення копій відеозаписів, наданих суду, а також залишилося невідомим місцезнаходження оригіналів зазначених відеозаписів (т. 8 а.с. 33).

Таким чином, сторона обвинувачення не надала суду оригінали відеозаписів проведення слідчих експериментів та тим самим не спростувала версію сторони захисту про невідповідність наданих суду копій відеозаписів оригіналам.

Крім того, сторона обвинувачення не спростувала версію сторони захисту про застосування до обвинувачених заходів примусу.

Відповідно до даних висновків судово-психологічних експертиз № 2319 від 22.05.2013 р. (т. 4 а.с. 50 - 53), № 2320 від 22.05.2013 р. (т. 4 а.с. 55 - 59), № 2317 від 22.05.2013 р. (т. 4 а.с. 61 - 65), проведення яких доручене постановами слідчого від 30.04.2013 р. (т. 4 а.с. 49, 54, 60), не виявлено ознак надмірного хвилювання чи пригніченості обвинувачених при дачі показань на допитах, а також на слідчих експериментах 11.03.2013 р. обвинувачені не знаходилися в незвичному психоемоційному стані, в їх міміці, інтонаціях та поведінці не знайдено ознак, що могли б свідчити про який-небудь вплив на них, що могло б відобразитися на об`єктивності їх показань. Відсутні ознаки психічного тиску (погроз, залякування, образ, дій, що випереджають дії опитуваних осіб, в тому числі у вигляді висловлювання особами конкретної інформації - відповідей, які вони хотіли почути від обвинувачених, чи підказок для отримання відповідей на них) на них з боку учасників слідчих дій, показання давалися вільно.

Однак, під час судового розгляду обвинувачені заявили, що в 2013 році під час їх затримання працівниками СВ Біляївського РВ відносно них були застосовані недозволені дії, у зв`язку з чим вони зверталися зі скаргою до Одеської обласної прокуратури. Крім того, обвинувачені виклали такі відомості в заявах: ОСОБА_26 від 07.02.2023 р. (т. 7 а.с. 108), ОСОБА_27 від 20.02.2023 р. (т. 7 а.с. 134, 150, 152).

На неодноразові запити суду в Одеську обласну прокуратуру від 01.02.2023 р. (т. 7 а.с. 96) та від 14.02.2023 р. (т. 7 а.с. 125), Одеська обласна прокуратура пере направила запит до Біляївської окружної прокуратури (т. 7 а.с. 155), крім того, повідомила, що 25.07.2014 р. надходило звернення захисника ОСОБА_24 в інтересах ОСОБА_27 на незаконне затримання, яке було направлено для розгляду до Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області (т. 7 а.с. 168). 14.02.2024 р. судом отримана відповідь Біляївської окружної прокуратури про відсутність в архіві будь-яких звернень обвинувачених (т. 8 а.с. 55).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Зобов`язання держави за ст. 3 Конвенції полягає не тільки в негативному обов`язку не допускати катування, а й в позитивному обов`язку забезпечити ефективне розслідування скарг про можливе катування.

Зокрема, в п. 109 Рішення ЄСПЛ у Справі «Каверзін проти України» (Заява № 23893/03), Суд констатував, що розслідування має бути спроможним забезпечити встановлення та покарання винних осіб. В іншому випадку загальна юридична заборона катування та нелюдського і такого, що принижує людську гідність, поводження та покарання була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто перебуває під їхнім контролем (див. згадане вище рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), п. 102, та рішення від 6 квітня 2000 року у справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 131, ECHR 2000-IV).

Таким чином, сторона обвинувачення, прокуратура Одеської області, не виконала свої обов`язки щодо проведення ефективного розслідування заяв захисника ОСОБА_24 на незаконне затримання обвинувачених та застосування до них катування. Тому залишилися не спростованими аргументи сторони захисту про те, що показання на слідчих експериментах були отримані внаслідок катування обвинувачених, що є обов`язком доказування допустимості цих доказів відповідно до вимог ч. 2 ст. 92 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України).

Перебуває в межах розумного сумніву версія сторони захисту про показання обвинувачених на слідчих експериментах під тиском, на виконання інструкцій працівників поліції, яка, водночас, співвідноситься з розбіжностями, які містяться в описі механізму задушення, який по різному описували кожний з обвинувачених на слідчих експериментах. Крім того, механізм вбивства за висунутим обвинуваченням шляхом задушення мотузкою двічі з показань ОСОБА_27 на слідчому експерименті, не співвідноситься з даними висновків судово-медичних експертиз про виявлення однієї странгуляційної борозни, а висновок експертизи про можливість співвідношення проекцій мотузки при різному механізмі задушення є непереконливим.

І зазначена версія захисту залишилася не спростованою стороною обвинувачення.

КПК України встановлює, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ст. 92 КПК України).

Таким чином, в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не виконані вимоги, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України - не доведена винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом.

Надані стороною обвинувачення докази є непослідовними та суперечливими, а їх сукупність є недостатньою для прийняття рішення про визнання обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованого злочину.

Зі змісту п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України випливає, що у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

Речові докази

Ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2013 р. накладено арешт на:

- належні ОСОБА_26 мобільний телефон «SAMSUNG DUOS» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , зв`язку ключів від автомобіля та куртку чорного кольору на змійці (т. 3 а.с. 229 - 230);

- вилучені у ОСОБА_25 мобільний телефон «Самсунг» № НОМЕР_5 з сім карткою операторів «Лайф» та «Київстар», курточку шкіряну чорного кольору (т. 3 а.с. 231 - 232);

- вилучені у ОСОБА_27 банківську картку «Укрсиббанк» № НОМЕР_6 , 20 грн. та курточку синтипонову з капюшоном (т. 3 а.с. 233).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З набранням вироком законної сили арешти підлягають скасуванню, а вилучені речі - поверненню їх власникам.

Судові витрати

В даному кримінальному провадженні наявні судові витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз в розмірі: 13 206 грн. (т. 4 а.с. 91); 1 530 грн. (т. 4 а.с. 93); 1 530 грн. (т. 4 а.с. 94); 7 060,80 грн. (т. 4 а.с. 95); 4 413 грн. (т. 4 а.с. 96).

Однак, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку, то в даному випадку, у зв`язку з ухваленням виправдувального вироку судові витрати стягненню з обвинувачених не підлягають.

Запобіжні заходи

Обвинувачені затримувалися у даному кримінальному провадженні 05.03.2013 р.: ОСОБА_26 (т. 3 а.с. 138 - 140); ОСОБА_27 (т. 3 а.с. 141 - 143); ОСОБА_25 (т. 3 а.с. 144 - 146).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторони не надали судових рішень про застосування до обвинувачених будь-яких запобіжних заходів та клопотань про їх скасування, водночас, на виконання ч. 1 ст. 203, п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку має бути зазначено про рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_25 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що злочин вчинений обвинуваченим.

ОСОБА_26 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що злочин вчинений обвинуваченим.

ОСОБА_27 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що злочин вчинений обвинуваченим.

Припинити дію ухвал про застосування запобіжних заходів відносно обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2013 р. та повернути:

- ОСОБА_26 : мобільний телефон «SAMSUNG DUOS» № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , зв`язку ключів від автомобіля та куртку чорного кольору на змійці;

- ОСОБА_45 : мобільний телефон «Самсунг» № НОМЕР_5 з сім карткою операторів «Лайф» та «Київстар», курточку шкіряну чорного кольору;

- ОСОБА_27 : банківську картку «Укрсиббанк» № НОМЕР_6 , 20 грн. та курточку синтипонову з капюшоном (т. 3 а.с. 233).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3