Справа № 639/7311/24
Провадження № 1-в/639/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду стосовно нього у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, застосування положень Закону України «Про амністію у 2014 році»,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 від 03.11.2024, в якому просив застосувати до нього положення Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, посилаючись на те, що він зробив не поступок, а проступок, потерпілий цивільний позов не заявляв, претензій не має, речі потерпілому були повернуті в повному обсязі.

Також у поданому до суду клопотанні засуджений ОСОБА_4 просив розглянути щодо нього «Амністію за 2014 рік», за якою він мав бути звільнений від відбування покарання, а також перерахувати йому один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі з 18.12.2010 по 07.06.2011, при цьому жодних обґрунтувань своїх вимог ОСОБА_4 у клопотанні не зазначив.

18.12.2024 до Жовтневого районного суду м. Харкова від захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 надійшло уточнене клопотання, в якому останній просить зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 по вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 строк попереднього ув`язнення з 18.12.2010 по 21.07.2011 та з 04.10.2012 по 11.10.2012 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Привести вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016, яким ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у відповідність до Закону та звільнити ОСОБА_4 з-під варти по відбуттю покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання за сукупністю вироків, а саме за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у справі № 2029/1-270/11 та вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 у справі № 645/8322/14-к (провадження № 1-кп/645/73/16) (копія додається), у державній установі «Вінницька виправна колонія № 86» (станом на 23.08.2024 до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор») у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі (строк відбування покарання до 20.06.2025).

Так, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у справі № 2029/1-270/11 ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.07.2013 у справі № 632/2057/13-к (провадження № 1-в/632/296/13) ОСОБА_4 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 на невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців 3 дні.

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 у справі № 645/8322/14-к (провадження № 1-кп/645/73/16) було визнано винним ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, частково приєднано до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011, у результаті чого остаточне покарання за сукупністю вироків становить три роки і один місяць позбавлення волі.

Під час надання професійної правової допомоги ОСОБА_4 стало відомо, що він під час провадження у вказаних справах перебував у слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, у зв`язку із чим 14.08.2024 було направлено адвокатський запит № 14-08-А3/24-2 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України з метою надання інформації про перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України та з інших питань.

Так, у відповіді на даний адвокатський запит Департаментом з питань виконання кримінальних покарань було повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.12.2010 по 21.07.2011 тримався в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Вказане також підтверджується відповідною довідкою про тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», відповідно до якої ОСОБА_4 згідно з оперативно-довідковою картотекою та картотекою транзивно-пересильних осіб утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у період з 18.12.2010 по 21.07.2011 та з 04.10.2012 по 11.10.2012. Вказаний строк перебування у слідчому ізоляторі становить 224 дні.

У вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 ОСОБА_4 було зараховано зазначений строк його затримання та перебування у слідчому ізоляторі у відбуття призначеного покарання із розрахунку день за день.

При цьому наразі необхідним є перерахування строку призначеного покарання у частині зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 18.12.2010 по 21.07.2011 та з 04.10.2012 по 11.10.2012 у покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIIІ від 26.11.2015) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 , з урахуванням позиції ОСОБА_4 , підтримала уточнене клопотання захисника ОСОБА_5 , просила задовольнитиклопотання ОСОБА_4 та:

зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 по вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 строк попереднього ув`язнення з 18.12.2010 по 21.07.2011 та з 04.10.2012 по 11.10.2012 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

привести вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 стосовно нього у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024

застосувати щодо засудженого ОСОБА_4 положення ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав уточнення до його клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , просив задовольнити.

При цьому ОСОБА_4 повідомив, що ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.10.2024, відповідно до якої відмовлено у задоволенні його клопотання про приведення вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, він оскаржив до Харківського апеляційного суду й наразі рішення апеляційного суду ще не ухвалено.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 та його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки підстави для його задоволення відсутні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши долучені до клопотання матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 18.12.2010, зарахувавши час його затримання та перебування під вартою до відбуття покарання.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.07.2013 ОСОБА_4 умовно-достроково звільнено від відбування покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 на невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців 3 дні.

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 до покарання, призначеного за цим вироком остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Згідно долученими до надісланого до суду уточненого клопотання захисника ОСОБА_5 копії довідки ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та розрахунку строку попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню у покарання, ОСОБА_4 утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», зокрема з 18.12.2010 по 21.07.2011 та з 04.10.2012 по 11.10.2012 в межах кримінального провадження, за результатами якого, було постановлено вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011.

24.12.2015 набрала чинності нова редакція ч. 5 ст. 72 КК України, викладена Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 за №842-УІІІ. Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 набрав чинності Закон України №2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 надано правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), зокрема, про те, що:

- якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII (п. 106);

- якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (п. 107).

Разом із цим, згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду у вкладі Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/5073/18, від 04 червня 2024 року у справі № 523/11745/22, відповідно до яких не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 та його захисників про зарахування у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016, час його перебування у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах кримінального провадження, за результатами якого, було постановлено вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.06.2011, - відсутні.

Крім цього, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2014 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Однак, оскільки вартість майна, за замах 20.08.2014 на викрадення якого ОСОБА_4 засуджений вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, становить 2520 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2014 рік 1218 грн., вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином і не може бути декриміналізовано відповідно до Закону №3886-ІХ.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_4 та його захисників у цій частині задоволенню не підлягає.

Також суд звертає увагу, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.10.2024 у задоволенні аналогічного клопотання засудженого ОСОБА_4 відмовлено, цю ухвалу суду оскаржено в апеляційному порядку й наразі рішення апеляційного суду ще не ухвалено.

Клопотання засудженого ОСОБА_4 та його захисників не містить жодних обґрунтувань та доказів наявності підстав для застосування стосовно ОСОБА_4 положень ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році». За таких обставин, клопотання ОСОБА_4 та його захисників у цій частині не є обґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає, що не перешкоджає їх повторному зверненню з аналогічним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ст.ст. 72, 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням доповнень його захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, застосування положень Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, що перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 17.01.2025.

Суддя ОСОБА_1