Справа № 164/2751/24
п/с 1-в/164/177/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2.,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3.,

прокурора ОСОБА_4

представника адміністрації державної

установи „Маневицька виправна колонія № 42" ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Маневичі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення у відповідність вироку до вимог положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024, в частині засудження за ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся в суд з клопотанням про приведення у відповідність до вимог закону вироків, зокрема вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року, в частині засудження за ч. 4 ст. 186 КК України. Вимоги обґрунтовано тим, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України „Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі. На даний час він відбуває покарання у державній установі „Маневицька виправна колонія № 42".

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 клопотання підтримав, просив звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року, в частині засудження за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши пояснення засудженого, думку представника адміністрації установи, яка заперечувала проти задоволення клопотання, висновок прокурора, що клопотання не підлягає до задоволення, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Згідно ухвали Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 вчинено відкрите викрадення майна (грабіж) 30.06.2022 вартістю 84 грн, 80 коп., неправомірну діяльності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а тому є кримінальним правопорушенням - злочином.

За таких обставин, до ОСОБА_1 закон про декриміналізацію викрадення майна - не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення у відповідність вирокуЛуцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України відповідно до вимог положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 та звільнення його від подальшого відбування покарання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області ОСОБА_2