Провадження № 11-кп/4823/208/25
Категорія - ст.291 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0001964 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта вища, особа з інвалідністю 3 групи, раніше не судимий,

засуджений за ст.291 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (роки) та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.06.2024, на саморобний електроскутер, без номерного знаку, та повернуто його власнику.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 3786,40 грн процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20.06.2024 близько 23:30, ОСОБА_9 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння електричним самокатом марки «Like Bike Harley 1/5 kWt», який не є механічним транспортним засобом, рухаючись вулицею 77-ої Гвардійської дивізії м. Чернігова, в напрямку від вул. Київська до перехрестя з вул. І.Алексеева, поблизу перехрестя з вул. Волонтерів, не обрав безпечну швидкість та безпечний інтервал до правого бордюру, створюючи, тим самим, небезпеку для руху та загрозу життю та здоров`ю громадян, у результаті чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на вказаний бордюр, що спричинило втрату контролю ОСОБА_9 над рухом електричного самоката та його зіткнення із залізобетонною опорою лінії електропередач, унаслідок якого його пасажир - ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарняному закладі.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.9 а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_9 , доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, й ухвалити новий вирок, яким визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння; призначити ОСОБА_9 покарання за ст.291 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. Послався на безпідставне, без належного мотивування, звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. Апелянт вказує, що місцевим судом не було зазначено та враховано як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки керування ОСОБА_9 електросамокатом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стало безпосередньою й основною причиною настання тяжких наслідків у вигляді загибелі потерпілої ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково і просив призначити обвинуваченому покарання без застосування положень ст.75 КК України; потерпілу ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

При цьому, доводи апелянта про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_9 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ст.291 КК України та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого й всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_9 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого, бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою.

Разом з цим, щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Жодних обставин, які б обтяжували його покарання, у цьому кримінальному провадженні ні судом, ні органом досудового розслідування встановлено не було.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_9 , місцевим судом було враховано і думку потерпілої (матері ОСОБА_11 ), яка просила суд призначити обвинуваченому покарання з випробуванням на мінімальний строк, оскільки він допомагав їй з лікуванням доньки і зараз допомагає їй з утриманням будинку.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального провадження, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю ІІІ групи, працевлаштований; місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи апелянта про м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4