ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони

центрального регіону ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 22.11.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000173 від 24.04.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Заліське Тальнівського р-ну,

Черкаської обл., громадянин України, украї-

нець, який має середню освіту, військовослуж-

бовець в/ч НОМЕР_1 , одружений, має на утри-

манні неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не суди-

мий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 02.10.2024 р. до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Вироком суду встановлено, що 23.09.2022 р. нач. Звенигородського РТЦКтаСП Черкаської обл. здійснено призов ОСОБА_8 на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 .

23.09.2022 р. ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення в/ч НОМЕР_1 та згідно наказу командира військової частини від 23.09.2022 р. № 305 ст. солдата ОСОБА_8 призначено на посаду кулеметника відділення охорони взводу охорони НОМЕР_2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 23.09.2022 р. ОСОБА_8 набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 р., та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В подальшому, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 21.02.2023 р. № 51, ОСОБА_8 вибув для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та в/ч НОМЕР_4 , яка дислокується у

АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 вибув у відрядження з в/ч НОМЕР_3 до в/ч НОМЕР_1 , куди повинен був прибути 8.03.2023 р.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони НОМЕР_2 роти охорони в/ч НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 08.03.2023 р. не з`явився вчасно без поважних причин на службу з відрядження в умовах воєнного стану до в/ч НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 8.04.2023 р. не прибув до розташування військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, він же, проходячи військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони 1164 роти охорони в/ч НОМЕР_1 , 7.05.2023 р. не пізніше 08:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, самовільно залишив розташування в/ч НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, і не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 2.10.2024 р. не був доставлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що розташований за адресою: м. Черкаси, Соснівський р-он, вул. Байди Вишневецького, 17.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з порушенням права на захист та призначити новий судовий розгляд вказаного провадження в суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що між адвокатом та обвинуваченим ОСОБА_8 не було конфіденційного побачення та що таким чином, порушено право обвинуваченого на захист, оскільки вчинений ним злочин є тяжким.

Враховуючи нормативно-правові позиції, передбачені ст. 2 КПК України, відповідно до якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, тому захисниця ОСОБА_7 вважає, що оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 повинен бути скасований внаслідок порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисниці ОСОБА_7 , вважаючи вирок стосовно ОСОБА_8 законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до змісту вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження було розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того захисниця ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок перевіряється лише в частині можливого істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з порушенням права на захист, та у зв`язку з цим призначити новий судовий розгляд вказаного провадження в суді першої інстанції, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Апеляційний суд встановив, що учасникам судового провадження стосовно ОСОБА_8 були роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_8 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій (а. пр. 65). Надав показання з приводу пред`явленого обвинувачення.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, місцевим судом було встановлено, що вони розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому місцевий суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим апеляційний суд перевірив лише доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з порушенням права на захист, оскільки між нею, як адвокатом, та обвинуваченим ОСОБА_8 не було конфіденційного побачення, і цим було порушено право обвинуваченого на захист.

Згідно ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КПК України, в інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні:

1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад;

4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту;

5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності;

6) щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи;

8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення;

9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Таким чином, законних підстав для обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на пояснення захисниці ОСОБА_7 про те, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся без її участі, тому що вона перебувала у відпустці, але суд першої інстанції з`ясував думку ОСОБА_8 , який не заперечував проти розгляду справи без участі його захисниці. Прокурор ОСОБА_6 пояснив, що захисниця була залучена до справи під час досудового розслідування, знайомилася з матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України. З матеріалів провадження також вбачається, що захисниця ОСОБА_7 отримала копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а. пр. 13). Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що в суді першої інстанції він погодився на розгляд справи без участі адвоката, до суду у нього не було з нею зустрічі.

Апеляційний суд не вбачає в таких процесуальних діях суду першої інстанції порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України, а тому апеляція в цій частині не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляції захисниці про відсутність конфіденційного побачення з обвинуваченим ніяким чином не свідчить про порушення вимог КПК України з боку органу досудового розслідування чи суду першої інстанції, чинний КПК України не покладає на слідчого, прокурора або суд обов`язок організації такого побачення. Це повністю залежить від дій адвоката та його підзахисного. Як свідчать матеріали справи, досудове розслідування було закінчено 18.10.2024 р. та обвинувальний акт було направлено до суду, захисниця була повідомлена про це, а тому апеляційний суд переконаний, що вона мала достатньо і часу і можливостей для організації і проведення конфіденційного побачення зі своїм підзахисним, про наявність об`єктивних перешкод для виконання цих своїх обов`язків вона не повідомила апеляційний суд та не надала доказів на підтвердження цих обставин, а тому ці доводи апеляції суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, відсутні підстави стверджувати і про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, відповідно до якого судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, тому що така вимога стосовно участі захисника не розповсюджується на дане кримінальне провадження.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд та задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 22.11.2024 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді