Провадження №: 1-кп/752/1495/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

провівши в приміщенні суду у місті Києві відкрите судове засідання з розгляду кримінального провадження № 0001898, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, українець, громадянин України, освіта загальна середня, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2024 близько 22-ї години ОСОБА_4 , який перебував у межах прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де почув від свого брата ( ОСОБА_7 ) про інцидент із застосуванням фізичної сили, який стався між ним та їх спільним приятелем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей момент у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_6 , з мотивів помсти за брата.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх намірів, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілого, діючи умисно, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився неподалік у межах прибудинкової території будинку № 86 по вул. Академіка Заболотного у м. Києві з метою застосування фізичної сили. Коли ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_8 , останній наніс йому удар рукою (місце нанесення удару в ході судового розгляду встановити не вдалося), у відповідь на який ОСОБА_4 завдав ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область лівої сторони голови останнього. Від удару ОСОБА_8 впав на асфальт та втратив свідомість. Привівши ОСОБА_8 до тями, з`ясувавши, що останній не потребує сторонньої допомоги, ОСОБА_4 попрямував додому.

Проте, від отриманого удару та наслідків падіння потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (забій головного мозку з формуванням гемологічних субдуральних нашарувань над правою гемісферою, двосторонній субарахноїдальний крововилив, гостру епідуральну гематому лівої лобно-тім'яно-скроневої ділянки, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа в ділянці середньої черепної ямки, підшкірний крововилив лівої скроневої ділянки, підшкірну гематому потиличної ділянки праворуч).

Своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін,суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_4 свою вину свою вину у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 небезпечного для життя в момент заподіяння підтвердив, вину визнав повністю, надав показання, за змістом яких вони з ОСОБА_8 є кумами, товаришують багато років. 15.06.2024 у нічний час доби у дворі будинку за місцем проживання (територія паркувального майданчика в межах будинків АДРЕСА_2 ) перебував він, його брат ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його дружина. У брата з ОСОБА_8 стався конфлікт, ОСОБА_8 побив брата, якому довелося викликати швидку. Він, у свою чергу, підійшов до ОСОБА_8 , маючи умисел помститися за брата. Коли підійшов до ОСОБА_8 , останній його ударив, куди саме, не пам`ятає. Він ударів його у відповідь, нанісши удар правою рукою в область лівої сторони голови ОСОБА_8 від удару ОСОБА_8 упав, втратив свідомість. Підійшла дружина ОСОБА_8 , разом стали надавати його допомогу, приводити до тями, давати воду. Коли ОСОБА_8 прийшов до тями, повідомив, що допомога йому не потрібна та пішов до себе додому у супроводі своєї дружини. Він також пішов додому. Пізніше вночі від дружини потерпілого дізнався, що ОСОБА_8 у реанімації, бо йому стало зле. Після цього постійно був на зв`язку з ОСОБА_8 та його дружиною, неодноразово вибачався, передавав гроші на лікування та відшкодування шкоди, періодично супроводжує до медичних закладів та при відвідування лікарів.

Потерпілий ОСОБА_8 повністю підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема і те, що він перший наніс удар ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 ударив його один раз у відповідь. Пояснив, що не пам`ятає момент втрати свідомості (чи від удару, чи після падіння та ударяння об асфальт). Зазначив, що обвинувачений йому сплатив гроші, продовжує оплачувати лікування та супутні витрати, супроводжує до медичних установ. Претензій до обвинуваченого не має.

Скарг на правоохоронців від обвинуваченого, захисника не надходило.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, до свого вчинку ставиться негативно, засуджує власну поведінку.

При цьому ОСОБА_4 щиро розкаявся та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, засуджує власний вчинок, шкодує про вчинене.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні чіткі, послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує позицію прокурора, захисника, обвинуваченого, потерпілого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (тяжкий злочин проти життя і здоров`я), обставини вчинення злочину та ті, що йому передували (перебування з потерпілим у гарних стосунках, взаємна агресія в моменті), особу винного (має нормальну характеристику за місцем мешкання, не перебуває на профілактичних обліках, виховує та утримує доньку 2008 року народження), працевлаштований (є фізичною особою - підприємцем, має найманого працівника), тобто має сталі соціальні зв`язки, не судимий, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є визнання вини, щире каяття у вчиненому, особисте негативне ставлення до свого вчинку, добровільне відшкодування шкоди, у тому числі продовжуване (продовжує оплачувати необхідні витрати).

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. При цьому суд знаходить можливість звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції її від суспільства з огляду описані вище дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання. При цьому суд зауважує, що усвідомлення наслідків свого протиправного вчинку, щире переживання за моральний стан і здоров`я потерпілого вже становлять для обвинуваченого своєрідну каральну функцію.

Призначаючи покарання, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та враховує при цьому, що метою покарання цього має стати перевиховання та виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні після надходження до суду обвинувального акта не застосовувався і підстави для його застосування не вбачаються.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати не заявлені.

Керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи.

Речовий доказ: оптичний диск для лазерних систем CD-R, об`ємом 700 MБ зберігати в матеріалах досудового розслідування органу досудового розслідування.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1