н/п 1-кс/953/3047/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001207 від 03.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001207 від 03.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 у справі № 953/11034/24 на наступні речі та предмети:

-ноутбук марки ASUS, моделі X54H, з серійним номером BCN0AS28282250E та з зарядним пристроєм до нього; флеш-накопичувач чорно-сірого кольору з номером 512 на корпусі та без серійного номера (належить ОСОБА_4 );

-флеш-накопичувач чорного кольору марки «АРАСЕR» з серійним номером APAGAH02951 (належить ОСОБА_3 );

-жорсткий диск марки WD об`ємом 320 GB з серійним номером WXL1E71AJHHF та кабелем живлення до нього (належить ОСОБА_3 );

-мобільний телефон марки iPhone 8, imei-код НОМЕР_1 , з сімкартою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_2 (належить ОСОБА_3 );

-мобільний телефон марки Redmi Note 13, з imei-кодом 1: НОМЕР_3 , imei-кодом 2: НОМЕР_4 з сім-картою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_5 (належить ОСОБА_3 );

-мобільний телефон марки Samsung galaxy G7, з imei-кодом 1: НОМЕР_6 , imei-кодом 2: НОМЕР_7 без сім-карти (належить ОСОБА_3 );

-предмети ззовні схожі на грошові кошти, а саме: (купюри номіналом 1000 гривень у кількості 59 штук, купюри номіналом 500 гривень у кількості 99 штук, купюри номіналом 200 гривень у кількості 32 штуки, купюри номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук, купюри номіналом 50 доларів США у кількості 10 штук, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 5 штук, купюри номіналом 10 доларів США у кількості 10 штук, купюри номіналом 5 доларів США у кількості 4 штуки, купюри номіналом 50 Євро у кількості 6 штук) загальною сумою: 15520 доларів США, 300 Євро та 114900 гривень (спільна власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ).

В обґрунтування клопотання власники майна зазначили, що 26.12.2024 під час обшуку за їх місцем проживання тимчасово вилучені належні їм речі та 10.01.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова на них накладений арешт. Зазначають, що з часу вилучення майна вони не допитані, підозра їм не вручена, слідчі дії з ними не проведені, їх статус не визначений. Вважають, що вилучене майно не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України. Також зазначили, що сума грошових коштів, що добровільна ними видана та вилучена під час обшуку є абсолютно співрозмірною з їх доходами,які вони отримали за останні 5 років.

Зазначають, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба, а тому просять скасувати арешт.

У судове засідання власники майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, в прохальній частині клопотання просили розгляд справи проводити у їх відсутність.

У судове засідання представник власників майна адвокат ОСОБА_5 не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Наполягав на задоволенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Зазначив, що на виконання доручення слідчого в порядку ст.ст. 40,41 КПК України, оперативним підрозділом ГВ ЗНД УСБУ в Харківській області, відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України проведено огляди вилученого вищезазначеного майна. Аналізом змісту отриманої інформації за результатом проведених слідчих дій не здобуто фактичних даних, що мають значення для досудового розслідування. У зв`язку з вищевикладеним, щодо задоволення клопотання власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечує.

Слідчий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши всі надані до суду матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001207 від 03.12.2024 за фактом перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань лікарями м. Харкова та Харківської області шляхом прийняття рішень про наявність інвалідності у осіб призивного віку на підставі підроблених документів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 року в межах розслідування кримінального провадження № 0001207 від 03.12.2024 накладено арешт на майно, яке вилучено під час проведення обшуку 26.12.2024 року, за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час заявники вважають, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною другої даної статі передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України)

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950), учасником яких є України. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Разом з тим згідно з ч.2 ст.168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

З огляду на наведене, а також те, що прокурор не заперечує проти скасування арешту, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту по кримінальному провадженню № 0001207 від 03.12.2024 року підлягає задоволенню, а тому керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001207 від 03.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.01.2025 у справі № 953/11034/24 на наступне майно:

-ноутбук марки ASUS, моделі X54H, з серійним номером BCN0AS28282250E та з зарядним пристроєм до нього; флеш-накопичувач чорно-сірого кольору з номером 512 на корпусі та без серійного номера, який належить ОСОБА_4 ;

-флеш-накопичувач чорного кольору марки «АРАСЕR» з серійним номером APAGAH02951, який належить ОСОБА_3 ;

-жорсткий диск марки WD об`ємом 320 GB з серійним номером WXL1E71AJHHF та кабелем живлення до нього, який належить ОСОБА_3 ;

-мобільний телефон марки iPhone 8, imei-код НОМЕР_1 , з сімкартою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 ;

-мобільний телефон марки Redmi Note 13, з imei-кодом 1: НОМЕР_3 , imei-кодом 2: НОМЕР_4 з сім-картою в ньому з номером мобільного телефону НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_3 ;

-мобільний телефон марки Samsung galaxy G7, з imei-кодом 1: НОМЕР_6 , imei-кодом 2: НОМЕР_7 без сім-карти, який належить ОСОБА_3 ;

-предмети ззовні схожі на грошові кошти, а саме: (купюри номіналом 1000 гривень у кількості 59 штук, купюри номіналом 500 гривень у кількості 99 штук, купюри номіналом 200 гривень у кількості 32 штуки, купюри номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук, купюри номіналом 50 доларів США у кількості 10 штук, купюри номіналом 20 доларів США у кількості 5 штук, купюри номіналом 10 доларів США у кількості 10 штук, купюри номіналом 5 доларів США у кількості 4 штуки, купюри номіналом 50 Євро у кількості 6 штук) загальною сумою: 15520 доларів США, 300 Євро та 114900 гривень, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1