Справа № 302/1851/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 грудня 2024 року селище Міжгір`я

Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої СВ відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні відомості про яке 29.11.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК України), про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Міжгір`я, Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідча СВ відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернулась до слідчого судді з погодженим із прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні відомості про яке 29.11.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, який обґрунтовувала таким.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався. Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2022 № 5, ОСОБА_5 (далі ОСОБА_8 ) зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відтак набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу. В подальшому під час проходження військової служби ОСОБА_5 відповідними наказами командирів увільнявся й призначався на різні посади, крайній раз відповідно витягу з наказу від 15.09.2023 № 296, солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 14.09.2023 року № 41-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23.10.2023, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.10.2023 № 339, солдата ОСОБА_9 було відряджено до Ужгородської ділянки полігону військової частини НОМЕР_3 , що знаходить ся в АДРЕСА_3 , терміном з 23.10.2023 до окремого розпорядження з метою забезпечення розміщення окремого зенітного кулеметного батальйону. Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши трьох денне звільнення з 27.10.2023 по 30.10.2023, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, 30.10.2023 о 08 год. 45 хв. не з`явився без поважних причин, до місця несення військової служби Ужгородської ділянки полігону військової частини НОМЕР_3 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , та був незаконно відсутній на військовій службі по 22.12.2024, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця вчасно на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, складено 23.12.2024 та цього ж дня вручено підозрюваному ОСОБА_5 .

Посилаючись на ризики, передбачені пунктами 1 та 5 статті 177 КПК України слідча клопотала про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; винити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Реальне існування ризиків слідча обґрунтовувала тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Той факт, що Закарпатська область межує з Республікою Польщею, Угорщиною, Румунією, Словаччиною дають підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України. Ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється слідча обґрунтовувала, зокрема, тим, що ОСОБА_5 являється спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення військовослужбовцем, а відтак обрання йому судом запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту та застави створить передумови до вчинення ОСОБА_5 нового тотожного кримінального правопорушення, пов`язаного з ухилення від проходження військової служби. Звертала увагу на положення ч. 8 ст. 176 та п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

В судовому засіданні слідча та прокурор підтримали клопотання із зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання, просив застосувати м`якший запобіжний захід, оскільки він хворіє й потребує лікування.

Захисник підозрюваного визнав наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до вимог законодавства, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, водночас просив визначити йому заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму, яка на думку захисника забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

В провадженні слідчої СВ відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , перебуває кримінальне провадження відомості про яке 29.11.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, складено 23.12.2024 та цього ж дня вручено підозрюваному ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2022 № 5, ОСОБА_5 (далі ОСОБА_8 ) зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », відтак набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу. В подальшому під час проходження військової служби ОСОБА_5 відповідними наказами командирів увільнявся й призначався на різні посади, крайній раз відповідно витягу з наказу від 15.09.2023 № 296, солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 14.09.2023 року № 41-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався. Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2022 № 5 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В подальшому, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2023 № 186 солдата ОСОБА_5 стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 було увільнено від займаної посади і призначено на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 . Надалі відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.09.2023 № 294 солдата ОСОБА_5 призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 11.07.2023 року № 366-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , який прибув із військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , з «13» вересня 2023 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 . В подальшому відповідно до витягу з наказу від 15.09.2023 № 296, солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 14.09.2023 року № 41-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 23.10.2023, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.10.2023 № 339, солдата ОСОБА_9 було відряджено до Ужгородської ділянки полігону військової частини НОМЕР_3 , що знаходить ся в АДРЕСА_3 , терміном з 23.10.2023 до окремого розпорядження з метою забезпечення розміщення окремого зенітного кулеметного батальйону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто з 23.06.2022, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу.

Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Так, згідно з ст. 5, 6 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

У відповідності до вимог ст. 11, 16, 49, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_5 під час проходження військової служби, зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою, як військовослужбовця судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України, в цілому.

Натомість, солдат ОСОБА_5 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України та законів України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши трьох денне звільнення з 27.10.2023 по 30.10.2023, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127-130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, 30.10.2023 о 08 год. 45 хв. не з`явився без поважних причин, до місця несення військової служби Ужгородської ділянки полігону військової частини НОМЕР_3 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , та був незаконно відсутній на військовій службі по 22.12.2024, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця вчасно на військовій службі без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними доказами та матеріалами клопотання, а саме: матеріалами службового розслідування, показаннями свідків та іншими зібраними доказами в сукупності, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, військовим квитком на ім`я ОСОБА_5 , витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) від 13.09.2023 № 294, посвідченням про відрядження від 13.10.2023, рапортом Говді РМ про надання звільнення від 27.10.2023, рапортом командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.11.2023, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України від 29.11.2024, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) від 02.11.2023 № 216 «Про призначення службового розслідування», витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 25.11.2023 № 1153 «Про підсумки службового розслідування», актом службового розслідування від 23.11.2023, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.12.2023 № 52-рс, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 19.03.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.03.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22.03.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 22.03.2024. Слідчий суддя бере до уваги показання ОСОБА_5 , в яких він визнає той факт, що 30 жовтня 2023 року він не з`явився на військовій службі без поважних причин тривалістю понад три доби, а саме до 22 грудня 2024 року, тобто до того часу як був затриманий працівниками правоохоронних органів, вчинене в умовах воєнного стану.

Зазначені матеріали в сукупності містять необхідні відомості, які в сукупності дають підстави для обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий суддя доходить висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відповідає критерію обґрунтованості відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Зокрема в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», ЄСПЛ зробив висновок, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Статтею 183 ч. 1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити, зокрема, такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у органу досудового розслідування існує необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 розуміє, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, чим перешкоджатиме виконанню процесуальних дій та рішень в розумні строки. Слідчий суддя також враховує, що відповідно до матеріалів клопотання, а саме матеріалів службового розслідування розпочатого 08.08.2023 й закінченого 23.11.2023 ОСОБА_5 , увільнений з підрозділу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду до відділення охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 25.07.2023 вибув з підрозділу та станом на 06.08.2023 до місця служби не прибув і повернувся на службу 13.09.2023.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. Зокрема відповідно до п.36 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 фактично проживав не за місцем реєстрації по АДРЕСА_4 . При цьому матеріали клопотання не містять відомостей про наявність у підозрюваного правових підстав на користування житлом за фактичним місцем проживання. Зазначений факт, в сукупності з іншими матеріалами клопотання дає слідчому судді підстави для висновку про відсутність у ОСОБА_5 стійких соціальних зв`язків.

Відтак слідчий суддя уважає, що існує реальний ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяв усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання. Крім того, перебуваючи за місцем мешкання може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Враховуючи характер злочину та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжувати кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками, обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у виді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, забезпечення його процесуальної поведінки та нівелювання встановлених ризиків.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що є віддаленим містом від органу досудового розслідування, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду. Зазначений запобіжний захід не є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, забезпечення його процесуальної поведінки та нівелювання встановлених ризиків.

Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді застави, слід зазначити, що під час розгляду клопотання підозрюваний повідомив суд, що з жовтня 2023 року до моменту затримання правоохоронними органами ніде не працював і не мав легальних доходів. Слідчий суддя доходить висновку, що зазначений запобіжний захід не є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, забезпечення його процесуальної поведінки та нівелювання встановлених ризиків.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того, бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя виснував, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує практику Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року). Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», який враховується слідчим суддею як стала практика правозастосування, тобто в якості правової визначеності, як елемента верховенства права, слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні цього клопотання слідчий суддя враховує характеристики ОСОБА_5 , зокрема й службові, відповідно до яких він характеризується позитивно, а також медичні та обставини поранення при під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та надає їм оцінку в сукупності з встановленими обставинами кримінального провадження під час розгляду цього клопотання та існуючими ризиками порушення підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя враховує, що під час розгляду клопотання відомостей, які би свідчили про неможливість перебування ОСОБА_5 під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя бере до уваги положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на підстави й обставини, встановлені під час розгляду клопотання слідчий суддя не визначає розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину слідує, що ОСОБА_5 був фактично затриманий 22 грудня 2024 року о 14 годині 50 хвилин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчої СВ відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави, до 19 лютого 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 відраховувати з часу його фактичного затримання - з 14 годин 50 хвилин 22 грудня 2024 року, згідно протоколу затримання від 22.12.2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 23 грудня 2024 року.

Повний текст ухвали оголошено о 16-00 годині 24 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1