ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/450/25 Справа № 233/2025/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000835 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, та болісними і такими, щоображають особисту гідністьпотерпілого, за відсутності ознак катування, за наступних обставин.

Відповіднодо наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № від 03.01.2017 ОСОБА_8 призначено на посаду заступника начальника 6 о/с сектору кримінальної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькійобласті.

ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, діючи всупереч покладених на нього обов`язків та вимог ст. 3 Конституції України відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ст. 28 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 7, ч. 4 ст. 7, ст. 8, ст. 18, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. 5 ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію України» № 580-VIII від 02.07.2015, чимумисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, за наступних обставин.

27 червня 2019 року о 07 год. 14 хв. до чергової частини Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо скоєння стосовно неї кримінального правопорушення з боку невідомої особи, факту спричинення тілесних ушкоджень та заволодіння грошовими коштами в розмірі 1200 гривень.

Цього ж дня вказана інформація внесена до бази ІТС ІПНП, Журналу матеріалів єдиного обліку Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області за № 7380 та слідчим відділом Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000795 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

27 червня 2019 року приблизно о 10 год. 40 хв., нарядом реагування Бахмутського міжрайонного відділення Маріупольського міжрайонного відділу УПО в Донецькій області «ГОЛ-20» у складі сержантів поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час патрулювання виявлено невідомого чоловіка, схожого за описом ОСОБА_10 та запропоновано проїхати до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області для з`ясування обставин.

Згідно з даними Журналу облікудоставлених, відвідувачів та запрошених до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області невідомого, яким виявився ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , того ж дня приблизно о 10 год. 55 хв. доставлено до службового кабінету № 25 адміністративної будівлі Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькійобласті, розташованого за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Злагоди, буд. 2, в якому знаходилися т.в.о. начальника сектору кримінальної поліції відділу поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_14 та заступник начальника сектору кримінальної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_8 .

Перебуваючи у вказаному кабінеті, заступник начальника сектору кримінальної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_8 , явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, почав ображати ОСОБА_13 , висловлюватися у його бік нецензурною лайкою та звинувачувати його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Через відмову ОСОБА_13 у визнанні вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та через особисті неприязні стосунки у заступника начальника сектору кримінальної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, ОСОБА_8 , діючи умисно, без висунення законних вимог поліцейського та не оголосивши попередження про застосування фізичної сили, за відсутності законних підстав для її застосування, з метою спонукання ОСОБА_13 визнати себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який своїми діями не вчиняв збройного чи групового нападу, збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, перевищуючи службові повноваження, умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, в порушення вимог ч. 1 ст. 7, ч. 4 ст. 7, ст. 8, ст. 18, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. 5 ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, почав ображати останнього, висловлюватися у його бік нецензурною лайкою та наніс ОСОБА_13 два удари рукою по голові.

Під час нанесення ударів ОСОБА_8 продовжив висловлювати ОСОБА_13 вимоги щодо визнання ним своєї вини.

Після відмови ОСОБА_13 визнати свою вину, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на перевищення влади, із застосуванням насильства, діючи умисно та явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень поліцейського, за відсутності підстав для застосування фізичної сили, без висунення законних вимог поліцейського та не оголосивши попередження про застосування фізичної сили, за відсутності законних підстав для її застосування, з метою спонукання ОСОБА_13 визнати себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який своїми діями не вчиняв збройного чи групового нападу, збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, перевищуючи службові повноваження, умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, в порушення вимог ч. 1 ст. 7, ч. 4 ст. 7, ст. 8, ст. 18, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 42, ч. 5 ст. 43, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, продовжив застосовувати до нього фізичне насильство та спричинив три удари рукою по голові ОСОБА_13 .

Так, внаслідок протиправних дій заступника начальника сектору кримінальної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_8 , які полягали у застосуванні насильства, ОСОБА_13 , завдано фізичний біль та тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 статті 365 КК України за ознаками перевищення влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку стосовно ОСОБА_8 через невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що надаючи оцінку показанням свідків обвинувачення, суд дійшов помилкового висновку, що вони не мають самостійного доказового значення, оскільки загалом підтверджують лише факт спілкування ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , яке не оспорюється сторонами кримінального провадження та не містить жодних інших відомостей щодо обставин інкримінованого правопорушення.

Зазначає про помилковість висновків суду про те, що протокол огляду документів з зображенням камер відеоспостереження, протоколи огляду журналів, наказів, книги нарядів та матеріали кримінального провадження № 80000795 не стосуються обставин, що входять до предмета доказування у даній справі. Вказує, що судом не надана належна оцінка показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , так як вони є колегами ОСОБА_8 . Згідно протоколу за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій зазначені свідки були присутні у кабінеті, проте не підтверджують факт застосування психологічного та фізичного насилля з боку ОСОБА_8 до ОСОБА_13 , що дає підстави сумніву в правдивості їх показань та намаганні допомогти ОСОБА_8 уникнути покарання за скоєний злочин.

Наголошує, що надаючи оцінку протоколу НСРД, суд залишив поза увагою правову позицію Верховного Суду, згідно якої витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК, а лише підтверджує свідчення фіксації правоохоронним органом фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення, та дійшов помилкового висновку щодо неможливості використання вказаного протоколу в рамках даного провадження.

Зауважує про безпідставність часткового визнання висновку експерта від 06.04.2021 року неналежним доказом у справі.

Звертає увагу, що судом не проаналізовано висновок експерта у сукупності з протоколом за результатами проведення негласної слідчої дії, а також не надано оцінку висновку експерта в частині проведення граматичного та лексичного аналізу досліджуваних висловлювань ОСОБА_8 .

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком 3 роки, з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думкуобвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходитьнаступного.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вищезазначених вимог, надав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам та дійшов правильного висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2ст. 365 КК України не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд обгрунтовано зазначив, що наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази та покзання свідків доводять лише факт знаходження потерпілого ОСОБА_13 в приміщенні Костянтинівського ВП. Щодо висновку судової експертизи від 06 квітня 2021 року №18773/18774/19445/7489-7495 судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. За приписами п. 1.4 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», під час проведення експертиз (експертнихдосліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузевістандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибірпевних методик, (методівдослідження)) належить до компетенції експерта. Згідно висновку експертизи від 06 квітня 2021 року №18773/18774/19445/7489-7495 експертом ОСОБА_17 встановлено, що на фонограмі № 1 в районі часових позначок «58:21», «59:00» (хв./сек); на фонограмі № 2 в районі часових позначок «22:26», «22:32» (хв./сек) та на фонограмі № 3 в районі часових позначок «02:53», «02:56» (хв./сек) зафіксований діалог трьох-чотирьох осіб, який супроводжується звуками, що характерні для звуків ударів, схожих на «ляпаси долонею» по тілу людини (діагностика звукового середовища вказує лише на потенційні - характерні для відповідної категорії звуки, які допомагають експерту на підставі власного досвіду та слухової пам`яті судити про навколишнє оточення). Згідно пояснень допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_17 проведення даного експертного дослідження здійснювалось з використанням методики криміналістичного дослідження звукового середовища. Методики для визначення ляпасів немає. При проведенні дослідження він керувався своїм досвідом та прийшов до висновку, що звуки на наданому звукозапису характерні для ляпасів по тілу людини. Допускає, що людина могла нанести ляпаси сама собі, на звук їх відрізнити було б важко. Близько тридцяти хлопків, які маються на запису, взагалі не характерні для ляпасу. Під час звуків відбувався діалог. Встановлення ляпаса відбувалось на слух експерта, за власним сприйняттям, інших методів не існує. Таким чином, висновок експерта про схожість звуків ударів на запису зі звуками схожими на «ляпаси долонею» по тілу людини по суті є припущенням, та не може вважатись належним та достатнім доказом спричинення ОСОБА_8 дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування.

Зі змісту протоколу за результатами проведення негласної слідчої розшукової дії у вигляді аудіо-, відео контролю особи від 22.07.2019 р. вбачається, що події відбуваються 27.06.2019 р. В кабінеті 25 Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області знаходяться ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Пізніше зайде ОСОБА_16 ОСОБА_14 пропонує ОСОБА_13 сісти на стілець та розповісти як він забрав сумку у жінки. Відбувається розмова ОСОБА_13 з ОСОБА_18 та ОСОБА_16 щодо вживання ним алкоголю. О 10 год. 58 хв. до кабінету заходить ОСОБА_8 та висловлюється нецензурно по відношенню до ОСОБА_13 та говорить щоб він розповідав як забрав кошти у жінки, а потім щодо наркотиків. ОСОБА_13 розмовляє з ОСОБА_8 щодо обставин скоєння правопорушення. Після 11 год. 05 хв. Працівники поліції надають ліки ОСОБА_13 , обговорюють проведення впізнання. О 11 год. 21 хв. ОСОБА_13 висловлює намір втекти. ОСОБА_8 запитав, чи довго ОСОБА_13 буде так себе вести (нецензурними словами) та чути звук удару. О 12 год. 02 хв. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 відбувається конфлікт, ОСОБА_13 пропонував ОСОБА_8 вийти поспілкуватись один на один. ОСОБА_8 висловився в бік ОСОБА_13 нецензурно. ОСОБА_13 говорить, що ОСОБА_19 б`є його в вухо, просить його цього не робити, запитує, навіщо він це робив. Далі конфлікт між вказаними особами продовжується, під час якого ОСОБА_13 скаржиться на біль у вусі, яку причинив йому ОСОБА_8 під час нанесення ударів (т. 3 а.с. 67-76).

Апеляційний суд вважає, що зазначений протокол не може вважатись належним та достатнім доказом спричинення ОСОБА_8 дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, оскільки містить виклад у письмовій формі звукозапису, надананого для проведення комплексної судової експертизи, відповідь на питання якої надано у висновку № 18773/18774/19445/7489-7495. Тобто викладені в протоколі обставини стосовно дій обвинуваченого зроблені на припущеннях працівників правоохоронних органів.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, суд також врахував фізіологічний стан потерпілого ОСОБА_13 , який згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння 27 червня 2019 року о 16 год. 05 хв. перебував у стані сп`яніння середньою ступені тяжкості - 1,6 проміле. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 16 листопада 2020 року №5654-5656, у ОСОБА_13 відзначалися деяка невротизація, агресивність, плаксивість, що відповідає ознакам невротичної депресії внаслідок вживання алкоголю та наркотичних речовин. Згадані характеристики не припускають будь-яких прямих схильностей до суїциду, проте можуть послужити причиною формування депресивного епізоду внаслідок патологічної емоційної реакції на зовнішній психотравмуючий подразник, джерело фрустрації нерозв`язною ситуації. ОСОБА_13 виявляв ознаки акцентуації особистості на тлі вживання наркотичних речовин та алкогольних напоїв, але не мав будь-яких виражених індивідуально-психологічних особливостей, які могли вплинути на його свідомість і діяльність.

Згідно довідки КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради», 27.06.2019 р. о 15 год. 45 хв. екстреної травматологічної патології та тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 не виявлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не було зібрано та надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Такий висновок суду є вмотивованимі ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанцій відповідно до вимог ст. 94 КПК, та яким у їх сукупності надано належну оцінку судом та наведено детальні мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без здоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: