Справа № 295/2520/25
Провадження №11-кп/801/521/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25.02.2025 про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0003476 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.02.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003476 від 03.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, адже формулювання обвинувачення не містить обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме: подія кримінального правопорушення (час та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та мотив вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, порушує питання про скасування вказаної ухвали та призначення по справі нового судового розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд невірно ототожнив прямо протилежні норми КПК України в контексті ст. 91 та 291 КПК України. Оскільки стаття 91 КПК України вказує на те, що прокурор зобов`язаний доказати в рамках кримінального провадження, в тому числі і перед судом, а стаття 291 КПК України прямо вказує на відомості, що мають бути відображені в обвинувальному акті.

Вважає, що судом проігноровано той факт, що визначення обсягу обвинувачення та встановлення фактичних даних належить виключно прокурору, а не суду. Суд не вправі змусити прокурора, шляхом повернення обвинувального акту останньому, змінювати викладені обставини у такому документі, які прокурор вже встановив. Посилається на відсутність повноважень в суду перевіряти обсяг обвинувачення та обсяг доказування прокурором і які встановлені фактичні дані в ході досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просив задовольнити його апеляційну скаргу, посилаючись на зазначені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відомості, які має містити обвинувальний акт, передбачені ст.291 КПК України, а саме:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1)підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної статті має відображатись в обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 № 8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Так, суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України повинен з`ясувати те чи сформульоване у обвинувальному акті обвинувачення. Аналіз положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 20, ст. 91 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього. Зазначені положення закону перебувають у відповідності із практикою Європейського суду із прав людини, який неодноразово у рішеннях наголошував на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, щодо якої порушено кримінальну справу, а також на те, що надання повної та детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення повинно розглядатися у контексті наявності у обвинуваченого права підготуватися до свого захисту (рішення у справах "Абрамян проти Російської Федерації", "Пелісьє та Сассі проти Франції", "Даллос проти Угорщини" та інші).

Зазначених вимог закону при складанні обвинувального акта ні слідчим, ні прокурором не дотримано.

В підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції встановив, що у вказаному обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 прокурором не зазначено конкретну дату (число, місяць та рік) вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, лише зазначено приблизний час (годину та хвилини) події. Також в обвинувальному акті відсутнє зазначення мотиву вчинення кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про неконкретність обвинувачення та невідповідність його вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, тобто обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, яке є неконкретним, оскільки містить суперечливі відомості щодо потерпілої особи, якій злочином завдано шкоду, з чим погоджується і колегія суддів.

Апеляційний суд зауважує, що зазначені недоліки обвинувального акта не можуть бути усунені судом як під час підготовчого судового засідання, так і судового розгляду, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.

Формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг та межі судового розгляду, а також надає обвинуваченому можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме він обвинувачується, а суду можливість у розумні строки розглянути справу.

Отже, зазначені судом недоліки обвинувального акта є істотними, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.

Відсутні правові підстави вважати, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, вказавши прокурору на зазначені недоліки, які допущені під час складання обвинувального акта, як про це необґрунтовано вказує прокурор.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25.02.2025 про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0003476 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4